ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 серпня 2023 року           справа №200/15447/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року (повне судове рішення складено 29 березня 2023 року) у справі № 200/15447/21 (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області) про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення списання безнадійного податкового боргу у розмірі 24 260,68 грн, а саме пені з податку на оренду землі, зобов`язання списати безнадійний податковий борг у розмірі 24 260,68 грн (з урахуванням уточненої позовної заяви).
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 №498746 від 31.01.2002 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець за попереднім місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
На території м. Донецьк розташована земельна ділянка, яка належить позивачу на праві оренди, що підтверджується договором оренди землі ВММ №322010 від 08.02.2010, про що вчинено реєстраційний запис від 26.08.2010 №04103540077.
25.08.2020 до ЄДРПОУ внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП за адресою: АДРЕСА_1 .
16.12.2020 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2 про що внесено запис до ЄДРПОУ № 20050000000000534.
Позивачу за обліковими даними інформаційної системи податкового органу стало відомо, що станом на 26.04.2021 у ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 27 309,14 в тому числі за платежем «ОРЕНДНА ПЛАТА З ФІЗИЧНИХ ОСІБ» за земельну ділянку.
Після звернення позивача 18.03.2021 на адресу ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із заявою про списання безнадійного податкового боргу, ОСОБА_1 16.04.2021 було отримано відповідь, що у зв`язку з розташуванням земельної ділянку у м. Донецьк, податковий борг обліковується у ГУ ДПС у Донецькій області Калінінського району м. Донецьк, тому необхідно звертатися за місцем розташування земельної ділянки.
27.04.2021 позивач звернувся із заявою про списання безнадійного податкового боргу до ГУ ДПС у Донецькій області, на яку отримав відповідь, що списання податкового боргу є правом відповідача, а не обов`язком та не має законних підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання.
Позивач зазначав, що із інтегрованої картки вбачається, що вказаний борг ФОП ОСОБА_1 на суму 27 309,14 грн, в тому числі за платежем «ОРЕНДНА ПЛАТА З ФІЗИЧНИХ ОСІБ», виник з вересня по грудень 2014 року, строк давності у 1095 днів закінчився у грудні 2017 року.
У відповіді на відзив податкового органу позивач наголошував, що відповідач не заперечує, той факт, що у ФОП ОСОБА_1 за даними ІТС по ГУ ДПС у Донецькій області станом на 30.06.2021 обліковувався податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 27 309,14 грн, який виник в періоди з 30.09.2014 по 30.01.2015 за податковою декларацією з плати за землю за 2014 рік №1400006476 від 20.02.2014. 
Позивач не згоден з доводами відповідача щодо відсутності підстав у визнанні безнадійним та списанні податкового боргу ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб у сумі 24 260,68 грн., у зв`язку з тим, що термін 1095 днів календарних днів з дня виникнення вказаного податкового боргу (борг виник 30.06.2021) не минув, оскільки з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з платежу «орендна плата за землю» за 2014-2015 рр. вбачається, що відповідача суму 27 309,14 грн. по уточнюючій декларації від 30.06.2021 спрямував на зменшення податкового боргу минулих років, який виник згідно податкового розрахунку земельного податку з вересня 2014 по січень 2015 року. Крім цього, в результаті спрямування уточнених сум податкових зобов`язань за 2014 рік на погашення податкового боргу минулих років, контролюючий орган у ІТК позивача за період з вересня 2014 року по січень 2015 року нарахував пеню  у сумі 24 260,68 грн. на зменшення податкового року минулих років. 
На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправною відмову ГУ ДПС у Донецькій області в списанні ОСОБА_1 податкового боргу з плати за землю у розмірі 27 309,14 грн.
Визнано протиправні дії ГУ ДПС у Донецькій області щодо нарахування ОСОБА_1 пені у розмірі 24 260,68 грн.
Зобов`язано відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці ОСОБА_1  шляхом виключення неправомірно нарахованої пені з плати за землю  (орендна плата) у розмірі 24 260, 68 грн.
Також оскарженим рішенням стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ФОП ОСОБА_1 подано самостійно звітну податкову декларацію з орендної плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної вартості) №1400006449 від 20.02.2014 за 2014 рік на суму 72 332,37 грн. Також була подана нова звітна податкова декларація з орендної плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної вартості) №1400006476 від 20.02.2014 за 2014 рік на суму 72 332,37 грн.
Щомісячно відповідно з наданої декларації за 2014 рік нараховувалася орендна плата за землю у сумі 6027,70 грн.
30.06.2021 позивачем була подана уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2014 рік з орендної плати з фізичних осіб, за якої було зменшено податкове зобов`язання у сумі 27 309,14 грн.
09.07.2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою про списання безнадійного податкового боргу № 0907/1, в якій просив розглянути заяву по суті та списати безнадійний податковий борг в сумі 24 260,68 грн. Зазначив, що після отримання відповіді на неодноразові заяви про списання податкового боргу згідно даним в особистому кабінеті ФОП ОСОБА_1 вказаний податковий борг зменшено, але нараховано пеню у розмірі 24 260,68 грн.
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків – ФОП ОСОБА_1 станом на 30.06.2021 року зменшено податковий борг у сумі 27309,14 грн. та одночасно нарахована пеня у порядку у сумі 24 260,68 грн.
Зазначає, що відповідно до ст. 10 Закону протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Стосовно витрат на правничу допомогу апелянт зазначає, що ця справа є справою незначної складності, предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, тому витрати задоволені судом на правничу допомогу є неспівмірними.          

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював свою господарську діяльність за місцезнаходженням АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , дата державної реєстрації: 23.01.2002; номер запису: 22730170000030419, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 498746.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою господарську діяльність за місцезнаходженням АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації: 16.12.2020; номер запису: 2005000000000010534.
В матеріалах справи наявний договір оренди земельної ділянки, укладений між Донецькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 від 08.02.2010, предметом якого є прийняття в строкове платне володіння та користування земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_4 .
20.02.2014 позивачем подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, якою нараховано суму орендної плати 72 332,37 грн за рік.
20.02.2014 позивачем подано до контролюючого органу нову звітну податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, якою нараховано суму орендної плати 72 332,37 грн за рік.
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків – ФОП ОСОБА_1 станом на 30.01.2015 обліковується заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 27 309,14 грн.
26.01.2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із заявою про списання безнадійного податкового боргу № 2601/1, в якій просив списати безнадійний податковий борг в сумі 27309,14 грн.
Повторно, 18.03.2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із заявою про списання безнадійного податкового боргу № 1803/1, в якій просив розглянути заяву по суті та списати безнадійний податковий борг в сумі 27 309,14 грн.
Листом від 05.04.2021 №6665/6/21-22-13-03-11 ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі повідомило ОСОБА_2 , що згідно даних інтегрованих карток за основним місцем обліку станом на 31.03.2021 по платнику податків ОСОБА_1 податковий борг відсутній. Інтегрована картка платника податків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб територіально обліковується у ГУ ДПС у Донецькій області Калінінського району м. Донецьк, згідно якої обліковується податковий борг у сумі 27 309,14 грн. Вказав, що у ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не має підстав щодо прийняття рішення про визнання податкового боргу по орендній платі безнадійним та проведення процедури його списання в інтегрованих картках ФОМ ОСОБА_1 
27.04.2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою про списання безнадійного податкового боргу № 2704/1, в якій просив розглянути заяву по суті та списати безнадійний податковий борг в сумі 27 309,14 грн.
Листом «Про надання відповіді про списання податкового боргу» 03.06.2021 № 17462/6/05-99-13-02-17 ГУ ДПС у Донецькій області, зокрема, повідомило ОСОБА_2 , що за даними ІТС станом на 01.05.2021 згідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб по ГУ ДПС у Донецькій області (Калінінський район м. Донецьк) за земельну ділянку розташовану у м. Донецьк, Донецької області обліковується податковий борг на загальну суму 27 309,14 грн., який виник в період 30.09.2014, 30.10.2014, 30.11.2014, 30.12.2014, 30.01.2015.  Вказано, що на поточний час не має законодавчих підстав для визнання податкового боргу орендної плати з фізичних осіб у сумі 24 260,68 грн., який обліковується у ГУ ДПС у Донецькій області (Калінінський район м. Донецьк) безнадійним та списання.
30.06.2021 позивачем була подана уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2014 рік з орендної плати з фізичних осіб, за якої було зменшено податкове зобов`язання у сумі 27 309,14 грн.
09.07.2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою про списання безнадійного податкового боргу № 0907/1, в якій просив розглянути заяву по суті та списати безнадійний податковий борг в сумі 24 260,68 грн. Зазначив, що після отримання відповіді на неодноразові заяви про списання податкового боргу згідно даним в особистому кабінеті ФОП ОСОБА_1 вказаний податковий борг зменшено, але нараховано пеню у розмірі 24 260,68 грн.
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків – ФОП ОСОБА_1 станом на 30.06.2021 зменшено податковий борг у сумі 27 309,14 грн. та одночасно нарахована пеня у порядку у сумі 24 260,68 грн.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються «Податковим кодексом України» від 2 грудня 2010 року за № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 ст. 36 цього Кодексу визначено, що обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності (далі - орендна плата) - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Стаття 288 ПК України регламентує, підстави, суб`єктів, об`єкт оподаткування, податковий період та порядок сплати орендної плати (застосовується, в редакції чинній станом на період виникнення у позивача податкового зобов`язання з орендної плати)
Відповідно до пункту 288.1 статті 281 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.
Пункт 288.2. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Пункт 288.3. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Пункт 288.7. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Відповідно п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Таким чином, ПК України визначено право платника податків (за його вибором) подавати декларацію з плати за землю у встановлений строк один раз за весь рік або щомісячно та обов`язок платника податків щомісячно сплачувати плату за землю.
Пунктами 30.1, 30.2 та 30.3 ст. 30 ПК України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.
Стосовно застосування пільги щодо звільнення від плати за земельні ділянки господарюючих суб`єктів, суд зазначає наступне.
Законом України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014, передбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.
В первинній редакції цього Закону статтею 6 було встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Вказана редакція статті 6 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 діяла до 08.06.2016.
Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, включено м. Донецьк.
Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014.
Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, знову включено м. Донецьк, де знаходиться орендована позивачем земельна ділянка.
З 08.06.2016 стаття 6 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діяла в наступній редакції: звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.
Частиною четвертою статті 4 вказаного Закону передбачено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.02.2019 №79-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», входить до переліку населених пунктів і місто Донецьк. При цьому, весь проміжок часу з 14.04.2014 по теперішній час місто Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території, що є загальновідомою обставиною.
Таким чином, у позивача були відсутні зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб по декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік з 14 квітня 2014 року.
Тобто, у період невиконання обов`язків платника земельного податку земельна ділянка позивача знаходилася на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у статті 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.
Крім того, окремо слід зазначити, що підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Позивач є суб`єктом господарювання, який на підставі ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був звільнений від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (в т.ч. орендної плати) на період з 14 квітня 2014 року (у тому числі у період з 14 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року), з огляду на що він не сплачував задекларовані податкові зобов`язання з вересня 2014 року по грудень 2014 року, внаслідок чого у нього виник податковий борг в розмірі 27 309,14грн.
Пунктом 54.1 ст.54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України  контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Доказів щодо здійснення відповідачем заходів погашення податкового боргу відносно позивача до суду не надано.
Проте, після подачі  30.06.2021 позивачем уточнюючої декларації з плати за землю за 2014 рік з орендної плати з фізичних осіб, податковим органом було зменшено податковий борг у сумі 27 309,14 грн. та одночасно нарахована пеня у порядку у сумі 24 260,68 грн.
Пунктами 102.1, 102.4 ст. 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визнання боргу безнадійним.
У відповідності до пп.101.2.3 п.101.2 ст.101 ПК України безнадійним, зокрема, є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом. При цьому, на виконання п. 101.5 ст. 101 ПК України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.
Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577 (далі - Порядок № 577).
Згідно з пп.3 п. 2.1 розд. ІІ вказаного Порядку під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст. 102 глави 9 розділу II Кодексу.
Відповідно до п. 3.1 розд. ІІІ Порядку визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Пунктом 3.2 розд. ІІІ Порядку визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається, зокрема, у випадку, визначеному в пп.3 п. 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.
Відповідно до п. 4.3 - 4.5 розд. ІV Порядку в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.
Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації(розрахунку) за звітний (податковий) квартал.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
За змістом Порядку № 577, списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
При цьому, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 4.1 розд. ІV Порядку). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2018 року в справі № 813/4430/16.
Отже, списання податковим органом безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, мало здійснюватися органами державної податкової служби самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи, за станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, або за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.
В цьому випадку, матеріалами справи підтверджено, що податковий борг ФОП ОСОБА_1  в розмірі 27 309,14 грн. виник на підставі декларації з орендної плати за землю за 2014 рік, а сума нарахованої пені в розмірі 24 260,68 грн. є наслідком протиправної бездіяльності податкового органу щодо несписання у строк, встановлений ПК України протягом якого такий податковий борг міг бути стягнутий (1095 днів), а отже останній набув статусу безнадійного податкового боргу стосовно якого минув строк давності, визначений ст. 102 ПК України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутність сертифікату про настання форс-мажорних обставин та не звернення позивача до податкового органу із відповідною заявою про списання безнадійного податкового боргу, не змінює факту закінчення строків давності щодо такого боргу, отже його має бути списано як такий, стосовно якого минув строк давності, визначений ст. 102 ПК України і, як вже зазначалось вище, за ініціативою податкового органу.
Суд також бере до уваги посилання позивача на факт перебування земельної ділянки в зоні АТО та відповідне правове регулювання у цій частині спору.
Проте, встановлення таких обставин не змінює той факт, що у будь-якому випадку податковий борг, що обліковується за позивачем має бути списаний у порядку, передбаченому для безнадійного.
Аналогічний висновок щодо застосування пункту 101.5 статті 101 ПК України у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі № 0240/2269/18-а, від 23.12.2019 у справі № 813/3277/18.

В межах розгляду цієї справи судами встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного несписання податкового боргу у розмірі 27 309,14 грн., протиправні дії відповідача щодо нарахування позивачу пені у розмірі 24 260,68 грн.
Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність щодо не здійснення списання безнадійного податкового боргу у розмірі 24 260,68 грн, а саме пені з податку на оренду землі, зобов`язання списати безнадійний податковий борг у розмірі 24 260,68 грн
Суд першої інстанції, виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у межах спірних правовідносин є:
визнання протиправною відмову відповідача у списанні ОСОБА_1  податкового боргу у розмірі 27 309,14 грн.,
визнання протиправними дії ГУ ДПС у Донецькій області щодо нарахування ОСОБА_1 пені у розмірі 24 260,68 грн., 
зобов`язання ГУ ДПС у Донецькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача шляхом виключення неправомірно нарахованої пені з податку за землю у розмірі 24 260,68 грн.
Апеляційна скарга податкового органу не містить доводів незгоди з обраним способом захисту порушеного права, зокрема визнання протиправною відмову відповідача у списанні ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 27 309,14 грн.
Також апелянт наводить в апеляційній скарзі приписи Закону № № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та зазначає, що позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.
Таким доводам оцінка не надається з огляду на предмет спору та правове регулювання у нинішній справі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем законність оскаржуваних дій не доведена, а його доводи слід відхилити з вищенаведених мотивів.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).
Частинами 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.
При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копії:
договору №ЛТВ 0008/1 від 02.10.2021 укладеного між ФОП ОСОБА_1 та «Адвокатським бюро «Тетяни Літвінової»;
свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Літвінової Т.В.;
ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВТ №1020217;
акту виконаних робіт від 22.01.2022 на загальну суму 8800,00 грн., а саме: зустріч, консультації Клієнта, узгодження правової позиції щодо спірного питання (1 година) – 1100 грн.; вивчення судової практики щодо спірного питання та підготовка позову до суду (4 години) – 4400 грн.; участь у судовому засіданні (1 година) – 1100 грн.; підготовка відповіді на відзив – 2 години (2200 грн.).
В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).
Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Місцевий суд обґрунтовано зазначив, що судові засідання у справі проводились в порядку письмового провадження, тобто без участі представника позивача.
Аналізуючи документи, надані представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи, враховуючи також інші критерії оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката, встановлені ч. 5 ст. 134 КАС України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 3000,00 грн.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі № 200/15447/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 22 серпня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Е. Г. Казначеєв