справа № 752/18503/20                                      головуючий у суді І інстанції Плахотнюк К.Г.
провадження № 22-ц/824/7250/2023                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
02 серпня 2023 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів, пені та моральної шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила стягнути з відповідача кошти в розмірі 122 946 грн. за товар; стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 7 230 грн., стягнути з відповідача пеню в розмірі 103 523 грн. 34 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 червня 2019 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 10-2933, предметом якого є встановлення дверей в квартирі АДРЕСА_1 . За зазначеним вище договором позивачем була внесена предоплата у розмірі 86 000 грн. При цьому, договором встановлено, що продавець передає покупцю товар протягом 65 календарних днів з моменту підписання усіх необхідних документів та отримання повної оплати від покупця. Зважаючи на те, що після спливу 65 календарних днів відповідач не надала відповіді позивачці коли товар буде готовий, остання у вересні та повторно у листопаді 2019 року у телефонному режимі звернулася до відповідача з вимогою виконати зобов`язання за договором, за результатами розмови її було повідомлено про необхідність сплатити суму у розмірі 7 230 грн. за доставку і монтаж товару. 14 листопада 2019 року позивачка внесла доплату за товар у розмірі 36 946 грн. і здійснила оплату за доставку товару ФОП ОСОБА_4 в розмірі 7 230 грн. При цьому, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму попередньої оплати за товар у розмірі 122 945 грн. 56 коп., пеню у розмірі 61 369 грн. 84 коп., що разом складає належну до стягнення суму у розмірі 184 315 грн. 40 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на той факт, що відповідач не могла  виконати свої зобов`язання за договором, оскільки позивач фактично відмовилася від повернення їй грошових коштів відповідачем за частину непоставленого товару та від прийняття частини товару, оскільки позивач не повідомила відповідачу свої платіжні реквізити для повернення відповідачем грошових коштів в сумі 75 647 грн. 39 коп. за непоставлений товар та не повідомляла відповідачу дату та місце прийняття товару, чим унеможливила виконання відповідачем зобов`язань за договором, що свідчить про намагання позивача поліпшити своє матеріальне становище за рахунок відповідача. Оскільки позивач фактично відмовилася від запропонованого відповідачем повернення їй грошових коштів та від прийняття частини товару, позивач відповідно до приписів ст. 613 ЦК України є такою, що прострочила зобов`язання, тому що відмовилася прийняти від відповідача належне виконання за договором та не вчинила дій, що випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, які б дозволили відповідачу виконати її зобов`язання за договором та поставити позивачу замовлений товар. Відповідач вжила всі залежні від неї заходи для належного виконання зобов`язань за договором, що в свою чергу є підставою для зменшення збитків та неустойки відповідно до ст. 616 ЦПК України. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на докази, надані відповідачем, та приписи ЦПК України, задовольнивши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 61 369 грн. 84 коп. Відповідач також вказує, що укладений між позивачем та відповідачем договір містить елементи договору купівлі-продажу та виконання робіт, оскільки виключно за індивідуальним замовленням позивача відповідач була зобов`язана поставити (передати у власність) позивачу індивідуальний товар - дверні блоки з комплектуючими (лиштва та плінтуси тощо), пофарбовані у колір, що обраний позивачем, нарізані у розмірах, необхідних позивачу, та які було особисто зазначені позивачем у специфікації до договору. Отже, підписаний акт від 16 серпня 2019 року прийняття-передачі товару №10-2933 Вейк по замовленню № УР00010582 від 15 серпня 2019 року підтверджує часткове виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо постачання замовленого позивачем товару - 1 (одного) дверного полотна та алюмінієвого коробу. Враховуючи те, що товар був виготовлений за індивідуальним замовленням позивача - під визначені позивачем розміри та пофарбований в обраний позивачем колір, відповідач, по-перше, продати цей товар не зможе, що є прямими збитками відповідача, а по-друге, стягнення сплачених позивачем коштів з відповідача призведе до нанесення відповідачу додаткових збитків, що є несправедливим по відношенню до відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 19 червня 2019 року між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 10-2933. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору відповідач зобов`язується передати у власність позивачки товар - двері та/або фурнітуру та/або комплектуючі згідно замовлення позивача, а остання прийняти й оплатити товар (а.с. 22-27).
Відповідно до п.4.1. ціна кожної одиниці товару вказана в специфікації договору.
За даними специфікації № VD000010582 від 19 червня 2019 року, як додатку до договору № 10-2933 встановлено три позиції товару: «гардероб» вартістю 75 647 грн. 39 коп., «санузел» вартістю 10 519 грн. 65 коп. та «кухня» вартістю 36 778 грн. 52 коп., ціна товару разом складає у сумі 122 945 грн. 56 коп.
Згідно п. 4.5. договору в залежності від асортименту товару сторонами погоджено можливість застосування двох варіантів умов оплати:
зокрема п. 4.5.2 передбачена поетапна оплата;
перший етап оплати у сумі не менше 70% від загальної ціни договору, здійснюється покупцем в день підписання даного договору;
другий етап оплати сплачується покупцем не пізніше ніж за три робочі дні до запланованої дати відвантаження товару.
Згідно п. 3.1. Договору відповідач передає товар позивачці протягом 65 календарних днів з моменту підписання сторонами усіх необхідних документів ( договір та додаткові угоди до нього) та отримання повної оплати від позивачки згідно даного договору. Відлік строку поставки товару починається з дати зарахування грошових коштів на рахунок продавця відповідно до погоджених сторонами умов оплати товару.
На виконання умов договору 19 червня 2019 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено відповідачу ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 86 000 грн., що становило 70% від загальної вартості ціни суми, яка зазначена в специфікації договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с. 21).
Позивач у позовній заяві стверджувала, що під час телефонної розмови зі співробітниками ФОП ОСОБА_1 остання повідомила, що товар готовий та може бути доставлений та змонтований у разі сплати позивачем грошових коштів у розмірі 7 230 грн., у зв`язку з чим 14 листопада 2019 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено відповідачу ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 36 946 грн. та ФОП ОСОБА_4 у розмірі 7 230 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем порушено строки виконання договору, тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми коштів попередньої оплати у розмірі 122 945 грн. 56 коп. та пені в розмірі 61 369 грн. 84 коп.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
          Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
          Згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Згідно  з  ч. 1 ст. 611 ЦК України,  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
          Відповідно до ст. 693 ЦК України,  якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
          Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
          На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
          Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала про те, що в зазначений у договорі строк відповідачем так і не було виконано своїх зобов`язань за договором, не виконано їх і на час звернення до суду з позовом.
          Відповідач ФОП ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог у частині стягнення з неї вартості замовленого позивачем товару на суму 122 945 грн. 56 коп., не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження передачі останній товару у строк визначений умовами договору № 10-2933 від 19 червня 2019 року. 
          Посилання в апеляційній скарзі на акт прийняття-передачі товару № 10-2933 Вейк по замовленню № VD00010582 від 15 серпня 2019 року, на підтвердження отримання позивачкою комплекту товару «Санузел» на суму 11 523 грн. 60 коп. суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги, оскільки зазначене у ньому найменування товару не відповідає переліку, зазначеного у специфікації товару, що є невід`ємною частиною договору № 10-2933 від 19 червня 2019 року. 
          Крім того, в специфікації вказано перелік товару на загальну суму 10 519 грн. 65 коп., при тому, що в акті приймання-передачі товару вказано загальну суму 11 523 грн. 60 коп. Також, у відповідності до абз.2 п. 5.3 договору він не містить підтвердження про його підписання саме ОСОБА_3 .
          Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач у встановлений строк, договірні зобов`язання за договором № 10-2933 від 19 червня 2019 року не виконала, товар за договором замовнику не передала, доказів того, що виконання договору не відбулося з вини замовника відповідачем суду не надано, а, відтак, остання має обов`язок відшкодувати позивачу суму коштів попередньої оплати, яку вона передала їй за придбання товару у розмірі 122 945 грн. 56 коп.
          Зазначені висновки не спростовані відповідачем ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 230 грн. сплачених позивачем ФОП ОСОБА_4 за монтаж та доставку товару, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вони є безпідставними та необґрунтованими, оскільки умовами договору № 10-2933 від 19 червня 2019 року не передбачена ціна за доставку, а щодо послуги монтажу товару позивачем у відповідності до п. 1.7 Договору не надано доказів на підтвердження укладення відповідного договору між нею та ФОП ОСОБА_1 та його оплати.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з ФОП ОСОБА_1 суму пені на підставі п. 9.3 Договору №10-2933 від 19 червня 2019 року за період з 31 серпня 2019 року по 20 грудня 2021 року у сумі 103 523 грн. 34 коп.
Заперечуючи проти задоволених позовних вимог в частині стягнення пені у загальному розмірі 61 369 грн. 84 коп., відповідач вказує, що вжила всі залежні від неї заходи для належного виконання зобов`язань за договором, що в свою чергу є підставою для зменшення збитків та неустойки відповідно до ст. 616 ЦПК України.
Натомість, такі доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Так, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки.
Згідно п.3.1. Договору з приводу якого заявлено спір, продавець передає товар покупцеві протягом 65 календарних днів з моменту підписання сторонами усіх необхідних документів ( договір та додаткові угоди до нього) та отримання повної оплати від покупця згідно даного договору. Відлік строку поставки товару починається з дати зарахування грошових коштів на рахунок продавця відповідно до погоджених сторонами умов оплати товару. 
Пунктом 9.3 Договору купівлі-продажу №10-2933 від 19 червня 2019 року передбачено, що в разі порушення продавцем строків поставки товару, передбачених цим договором, покупець має право стягнути з продавця пеню у розмірі 0,1% від ціни одиниць товару, строки поставки яких прострочені, за кожен день прострочення, яке обчислюється, починаючи з 7 дня прострочення. Сплата пені не звільняє продавця від виконання своїх зобов`язань за цим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2019 року позивач здійснила повну оплату на виконання договору №10-2933 від 19 червня 2019 року, а, відтак, кінцевим терміном виконання відповідачем умов договору було 18 січня 2020 року включно, а сума пені за прострочення строків поставки товару у відповідності до п. 9.3 договору повинна обчислюватися з 25 січня 2020 року по 20 грудня 2021 року, а не 31 серпня 2019 року по 20 грудня 2021 року, як просила позивач в заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 64).
Оскільки ФОП ОСОБА_1 були порушені строки поставки товару, зазначені в договорі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що сума пені за період з 25 січня 2020 року по 20 грудня 2021 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну поставку товару складає 85 450 грн. 25 коп. (сума заборгованості 122 946 грн. * кількість днів прострочення 695 * розмір договірної пені - 0,1 % за кожен день прострочення / 100).
При цьому, суд першої інстанції стягнув з відповідача пеню у загальному розмірі 61 369 грн. 84 коп., у задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовив. 
Рішення в частині позовних вимог,  в задоволені яких було відмовлено, не оскаржується сторонами, а тому відсутні підстави до його скасування в межах вимог апеляційної скарги відповідача, яка оскаржує рішення в задоволеній частині позовних вимог.
Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. позивачем не оскаржується, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.
Доводи апеляційної скарги відповідача в частині розгляду справи у її відсутність, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про час та місце розгляду справи був повідомлений представник відповідача Соколов В.В., який 23 грудня 2022 року звернувся до суду з клопотанням про чергове відкладення розгляду справи, призначеної на  11 січня 2023 року.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав до часткового задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовуються, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                      Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                 Яворський М.А.