ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7208/23	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/671/23 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Бершадська Г. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу №607/7208/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, постановленого суддею Позняком В.М., повний текст рішення складено 22 грудня 2022 року, -
                                               ВСТАНОВИв:         
       У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.
       В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території Тернопільської області вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 500/9679/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» строку надання інформації на запит позивача від 13 жовтня 2021 року. 
       Внаслідок бездіяльності відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 50 000,00 грн. На підтвердження такого розміру шкоди вказує на виниклі у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкістю виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, зниженням та нестійким настроєм, нервозністю, дратівливістю, порушенням сну, гіпертонічною кризою, побоюванням про майбутній стан здоров`я, а також витратою багато свого часу та сил на захист порушеного права, тощо. Посилається на порушення своїх прав та перенесенням у зв`язку із зазначеним моральних страждань та хвилювань.
Рішенням Тернопільського міськрайонного Тернопільської області від 24 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом необгрунтовано відмовлено у стягненні моральної шкоди в сумі 50000 грн.
Суд не врахував, що протиправними діями ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій.
       Зазначає, що завдана моральна шкода спричинила у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків тимчасову відірваність від активного життя громади міста.
       Посилається на те, що судом не було враховано практику Європейського суду з прав людини та Загальної декларації прав людини. Внаслідок протиправних дій відповідача він змушений відстоювати своє порушуне право на доступ до публічної інформації.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Дсржгеокадастру у Тернопільській області вказує, що судом першої інстанції рішення ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню .
Зазначає, що Головним управлінням 20.10.2021 отримано запит позивача на отримання інформації від 13.10.2021, що підтверджується накладною №8 рекомендованих відправлень, за результатами розгляду якого, у встановлений Законом строк ОСОБА_1 надано відповідь від 25.10.2021 № ПІ-135/0-165/0/63-21 яку, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженим постановою Кабінету і України від 05.03.2009 № 270, простим поштовим відправленням надіслано позивачу.
ОСОБА_1 28.12.2021 подав до Тернопільського окружного адміністративного суду позовну заяву до Головного управління про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, яку в подальшому ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду 10.01.2021 ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу Тернопільського адміністративного суду від 10.01.2022 року та прийнято позовну заяву до розгляду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі №500/9679/21 частково задоволено позов ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.         
Головним управлінням до відкриття Тернопільським окружним адміністративним судом провадження у справі №500/9679/21 спільно із супровідним листом від 22.02.2022 повторно направлено позивачу копію відповіді на запит на отримння публічної інформації, що підтверджується змістом мотивувальної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року, інші позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо ненадання інформації за його запитом від 13.10.2021 року задоволенню не підлягають, оскільки є фактично виконаними.         Крім того, 25.10.2021 №ПІ-135/0-165/0/63-21, яка надіслана супровідним листом від 22.02.2022 року №135/0-32/0/63-22, направлено позивачу, що підтверджується фіскальним чеком "Укрпошта" від 22.02.2022, містить розгорнуту відповідь на запит від 13.10.2022.
На підставі вищенаведеного вважає, що не заслуговують на увагу твердження позивача щодо створення додаткового психічного навантаження, викликаного дискримінацією під час розгляду його заяв порвіняно з заявами інших громадян, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження заявлених вимог.
Окрім гого, судом першої інстації під час огляду даних веб-сайту Судової влади з`ясовано, що ОСОБА_1 подано до різних судів України близько двадцяти заяв до різних державних органів та органів місцевого самоврядування про відшкодування моральної шкоди, на підставі чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.
       З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від позивача надійшов запит від 13 жовтня 2021 року про надання публічної інформації щодо наявності на території Тернопільського району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування.
За твердженнями відповідача, відповідь на адресу позивача була направлена 25 жовтня 2021 року простим поштовим відправленням.
       Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 620/9679/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 13.10.2021. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними доказами факт направлення відповіді на запит у п`ятиденний строк з дня отримання запиту, чим порушено строк надання відповіді на запит, передбачений ч.1 ст.20 Закону №2939-VI, що свідчить про невідповідність такої бездіяльності передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям правомірності.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 13 жовтня 2021 року та зобов`язання відповідача розглянути запит, суд виходив з того, що вказаний запит є фактично виконаними.
       Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду встановлено, що відповідь від 25 жовтня 2021 року №ПІ-135/0-165/0/63-21, яка надіслана супровідним листом від 22 лютого 2022 року №ПІ-135/0-32/0/63-22, направлено позивачу, що підтверджується фіскальним чеком «Укрпошта» від 22 лютого 2022 року, містить розгорнуту відповідь на запит від 13 жовтня 2022 року. 
       Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
       Пред`являючи позов про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що бездіяльностю відповідача у наданні публічної інформації були порушені його права, у зв`язку з чим він переніс моральні страждання, оскільки був змушений відстоювати своє право на доступ до публічної інформації.
       Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди , суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт визнання рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, у справі № 500/9679/21, протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 на інформацію не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.         
       З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
       Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.
       Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
       Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.
       Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
       Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
       В той же час статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
       Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.
       Способами захисту цих цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).
       Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів державної влади (органів місцевого самоврядування), наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
       Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).
       Незалежно від вини, у випадку встановлення фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування на підставі рішення суду відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю органу державної влади та отриманою нею шкодою.
       Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
       Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.
       Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом - Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.         Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
       Як встановлено судом, жодних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області позивачем не надано, а визнання рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, протиправною бездіяльність Головного управління Держгеолкадастру у Тернопільській області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 на інформацію не є саме по собі підставою для стягнення моральної шкоди без доведення її заподіяння .
       Колегія суддів відхиляє твердження позивача в апеляційній скарзі, що Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області порушено строки надання відповіді, що вплинуло на важкість виконання ним повсякденних обов`язків, та тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між його неучастю в житті громади з діями Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
       Надуманими вважає колегія суддів аргументи позивача, що він переніс душевні страждання та витратив багато часу на захист порушеного права, оскільки ним не доведено, що запитувана інформація має для нього надважливе значення, а невчасне надання цієї інформації здатне спричинити серйозні зміни в його психоемоційному стані. 
       Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на запит позивача про надання публічної інформації від 13 жовтня 2021 року відповідачем було надано, однак, як встановлено рішенням адміністративного суду від 11 липня 2022 року, перша відповідь оформлена неналежним чином, що не є підставою для стягнення моральної шкоди. 
       Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
       Згідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.         
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та підлягає залишенню без змін. 
       Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до вимог ст.141 ЦПК України відсутні.
       Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 
постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Бершадська Г.В.

                                                                                Храпак Н.М.