ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 серпня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/130/22
провадження № 22-ц/4809/644/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Качанової Альони Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 року у складі судді Іванової Л. А. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:
-відшкодувати ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його частки у праві спільної часткової власності в розмірі частини квартири АДРЕСА_1 , за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду в розмірі 153 272 грн;
-право ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , припинити з дня отримання ОСОБА_2 грошової компенсації;
-визнати, з дня отримання ОСОБА_2 грошової компенсації, за ОСОБА_1 право власності на частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 ;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені по справі витрати на правову допомогу, судовий збір та проведення судової експертизи.
Позовна заява мотивована тим, що з 05.09.2009 по 22.07.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , по частині кожному.
Після розірвання шлюбу позивач разом з дитиною продовжила проживати в спірній квартирі.
У 2019 році між сторонами була домовленість про передачу відповідачем належної йому на праві власності частки квартири, при умові відмови ОСОБА_1 від отримання аліментів, однак, ОСОБА_2 вимагає від позивача сплатити кошти за належну йому частку вказаної вище квартири, або ж надати йому ключі з метою проживання в спірній квартирі.
Частки співвласників вказаної квартири в натурі не можуть бути виділені, а спільне володіння і користування майном не є можливим, оскільки сторонни стали зовсім чужими людьми, між ними постійно виникають сварки, у кожного з них є нова родина, крім того, відповідач проживає разом з новою дружиною за іншою адресою.
ОСОБА_1 вважала, що припинення права відповідача на частку у праві спільної часткової власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, оскільки відповідач особисто зазначав, що бажає отримання коштів за належну йому частку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності залишено без задоволення.
Судові витрати по справі, понесені позивачем, залишено по фактично понесеним.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2023 року резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 року доповнено абзацом такого змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн 00 коп».
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надала суду достатніх та належних доказів на підтвердження підстав, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст. 365 ЦК України, а саме щодо неподільності спірної квартири та неможливості спільного володіння і користування сторонами по справі спірною квартирою, а припинення права відповідача таким, що не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Качанова А. В., яка редставляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.
Позивач, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц (провадження № 61-13096св18), вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідачем не ставилося питання про визначення вартості незавершеного будівництва, не надано жодного висновку експерта щодо дійсної вартості спірної квартири та незавершеного будівництва і не ставилося питання про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Судом першої інстанції в порушення норм чинного законодавства не було взято до уваги висновок експерта № 28/12 від 06.12.2021, наданий позивачем до матеріалів справи, який є належним доказом.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Качанова А. В. підтримала доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 листопада 2021 року (справа №405/4287/20), яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. 
Зобов`язано ОСОБА_1 уcунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири та передачі йому ключів від неї.
Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на квартиру АДРЕСА_3 , станом на 15 жовтня 2010 року, квартира розташована на 1-му поверсі 1-но поверхового будинку та складається з 1-єї кімнати житловою площею 15,20 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 15,20 кв.м., кухні площею 6, 0 кв.м., вбиральні 0,80 кв.м., душ 0,7 кв.м., коридору 2,0 кв.м. Загальна площа квартири 24,70 кв.м., висота приміщень 2,80 кв.м.
Згіднотехнічного паспорта, виготовленого ТОВ «Експертно – технічне бюро» 29 квітня 2020 року на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 29 квітня 2020 року, квартира складається з: коридору 4,5 кв.м., житлової кімнати 16,2 кв.м., вбудованої шафи 1,8 кв.м., житлової кімнати 15,1 кв.м., кухні 5,7 кв.м., санвузлу 3,7 кв.м. Всього загальна площа приміщень 47,0 кв.м., житлова (основна) площа 31, 3 кв.м.
Відповідно до висновку експерта № 28/21 судової будівельно – технічної, оціночно – будівельної експертизи, підготовленого для подання до суду від 06 грудня 2021 року, виконаного судовим експертом Тараном Олександром Сергійовичем (свідоцтво №1745 від 02.10.2015, видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) на замовлення ОСОБА_1 на вирішення якої (експертизи) були поставлені наступні питання: 
1. Яка ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_2 ?; 
2. Чи є технічна можливість розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до часток співвласників ?.
Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , визначена з використанням порівняльного методичного підходу, на дату оцінки 06.12.2021, складає 306 544 грн. 
Дослідивши надані матеріали та об`єкт в натурі, керуючись нормативними вимогами в галузі будівництва, експерт дійшов висновку, що розділити квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, технічно не надається можливим, оскільки не має можливості забезпечити мінімально допустиму площу принаймні однокімнатної квартири в 28,0 кв.м (таблиця 1 п.5.18 ДБН В.2.2 – 15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Осовні положення»).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою і четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності                є непорушним.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинене, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України       від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі       № 6-2784цс15.
Результат аналізу статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок про те, що не зазначення у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).
Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з у рахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься вдругому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (справа EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року).
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у власність, в рівних частках кожен, квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 13-18).
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2019 шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 05 вересня 2009 року, актовий запис № 434, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а. с. 10).
Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на квартиру АДРЕСА_3 , станом на 15 жовтня 2010 року, квартира розташована на 1-му поверсі 1-но поверхового будинку та складається з 1-єї кімнати житловою площею 15,20 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 15,20 кв.м., кухні площею 6, 0 кв.м., вбиральні 0,80 кв.м., душ 0,7 кв.м., коридору 2,0 кв.м. Загальна площа квартири 24,70 кв.м., висота приміщень 2,80 кв.м. (а. с. 26-28).
Згідно технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Експертно – технічне бюро» 29 квітня 2020 року на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 29 квітня 2020 року, квартира складається з: коридору 4,5 кв.м., житлової кімнати 16,2 кв.м., вбудованої шафи 1,8 кв.м., житлової кімнати 15,1 кв.м., кухні 5,7 кв.м., санвузлу 3,7 кв.м. Всього загальна площа приміщень 47,0 кв.м., житлова (основна) площа 31, 3 кв.м. (а. с. 29-32).
Згідно копії Акту квартального комітету № 26 Подільської районної ради у м. Кропивницькому від 07 грудня 2021 року ОСОБА_2 з 01.02.2019 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 19). 
За змістом висновку експерта № 28/21 судової будівельно – технічної, оціночно – будівельної експертизи, підготовленого для подання до суду від 06 грудня 2021 року, виконаного судовим експертом Тараном О. С.ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату 06.12.2021 складає 306 544 грн, розділити квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, технічно не надається можливим, оскільки не має можливості забезпечити мінімально допустиму площу принаймні однокімнатної квартири в 28,0 кв.м (а. с. 43-49).
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири та передачі йому ключів від неї (а. с. 71-73). 
З аналізу викладеного вбчається, що частка відповідача у праві власності спірної квартири не є незначною, а даних про те, що у ОСОБА_4 у власності є інше житло, матеріали справи не місять.
Відповідач при розгляді справи не надав згоди на отримання грошової компенсації за свою частку в праві спільної часткової власності на квартиру та вживає заходів щодо усунення йому перешкод у користуванні власністю, які вчиняються позивачем, про що подав до суду відповідний позов, а безпідставне примушування до цього є порушенням його прав.
Враховуючи те, що суду не надано доказів належності відповідачу, окрім спірного домоволодіння, на праві власності іншого житла, а також належність йому значної частки у спірній квартирі, суд дійшов висновку, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть йому істотної шкоди, що згідно зі статтею 365 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, відсутність передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_4 права власності на належне йому житло шляхом викупу його частки у праві власності на квартиру, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц (провадження № 61-13096св18) суд не бере до уваги, з огляду на те,що вказані правові висновки сформульовано Верховним Судом за інших встановлених фактичних обставин, які не є подібними до обставин цієї справи. 
Суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновок експерта № 28/12 від 06.12.2021, який є належним доказом, з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду не доведено, що припинення права власності відповідача на частину спірної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, що є визначальною умовою для застосування ст. 365 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 травня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Качанової Альони Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 рокубез змін.
Поновити дію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2022 року.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 09.08.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Карпенко

       О. І. Чельник