ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/568/23
          
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Орєшкіної Е.В., Антоніка С.Г.,   
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Корж Ю.С., адвокат (поза межами суду); 
від відповідача: Заклецький В.В., адвокат (поза межами суду); 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 (суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 01.05.2023) у справі   №904/568/23
за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 
до Приватного акціонерного товариства "Суха балка", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області   
про стягнення 12 520 938,35 грн., 
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Суха балка" заборгованість у розмірі 12 520 938,35грн, з яких:
- основний борг у розмірі 7 724 843,53грн; 
- пеня у розмірі 2 346 717,11грн; 
- 7% штрафу у розмірі 540 739,05грн; 
- 3 % річних у розмірі 192 880,86грн; 
- інфляційні втрати у розмірі 1 715 757,80грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №132/2886 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 29 листопада 2010 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 позов задоволено частково. 
Закрито провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" заборгованості у розмірі 7 724 843,53грн у зв`язку із відсутністю предмета спору. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" пеню у розмірі 1 173 358 грн 55коп, штраф 7% у розмірі 270 369 грн 52коп, 3% річних у розмірі 192 880 грн 86коп, втрати від інфляції у розмірі 1 671 910 грн 95коп. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 71 283 грн 72коп. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним рішенням у задоволеній частині вимог, що становлять суму 3 308 519,88 грн, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Суха балка", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що розділом 8 Договору передбачено порядок вирішення спорів. Відповідно до п. 8.1 Договору розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами або укладенням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше 30 днів до початку кварталу.
У разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спірного питання.
3 наведених договірних положень вбачається, що сторони передбачили обов`язковий досудовий порядок вирішення всіх суперечок стосовно, зокрема, виконання положень Договору.
В свою чергу Позивач дані положення Договору не виконав та передчасно звернувся до суду, оминаючи процедуру позасудового вирішення спору.
Крім того, згідно з п. 9.1 Договору Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили.
28.02.2022 листом № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у зв`язку з введенням воєнного стану. ТПП України підтвердила, що ці обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відтак, компетентним органом - ТПП України було офіційно підтверджено настання форс-мажорних обставин, які фактично тривають з 24.02.2022 і по теперішній час.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що підставою для застосування в обов`язковому порядку досудового способу врегулювання спору є відповідна імперативна норма в законі, в інших випадках цей спосіб є добровільним.
Скаржник не навів норму закону, відповідно до якої є обов`язковим дотримання сторонами порядку досудового способу врегулювання спору за договором про надання комунальної послуги.
Відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається Скаржник, адресований всім кого це стосується. Це означає, що кожному, кого це стосується, слід доводити причинний зв`язок між війною і неможливістю виконати свої (в т.ч. й грошові) зобов`язання. Адже обставини для суб`єктів господарювання суттєво різняться в залежності від того де знаходиться їх виробництво: на лінії фронту, на тимчасово окупованих територіях, чи в тилу.
Зазначення лише про сам факт наявності форс-мажорних обставин і посилання на відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є достатньою правовою підставою для звільнення Скаржника від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Анонік С.Г., Дармін М.О.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 18.05.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/568/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
24.05.2023 матеріали справи №904/568/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2023 (суддя – доповідач Іванов О.Г.), апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, наголошено апелянту на необхідності уточнення вимог апеляційної скарги (частини оскарження рішення суду), та, в залежності від частини оскаржені рішення суду, визначені суми для оплати судового збору. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
07.06.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/568/23 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О. 
Відповідно до   протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2023, справу №904/568/22 (для відкриття провадження у справі та подальшого її слухання) передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2023 (у складі колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за скаргою Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 у справі № 904/568/23; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 10.07.2023.
10.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/568/23 у зв`язку відпусткою судді Березкіної О.В.
Відповідно до   протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023, справу №904/568/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г., якою справу прийнято до свого провадження.
В судовому засіданні 10.07.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
29 листопада 2010 року (15 жовтня 2010 року) між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація, позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Суха балка", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Суха балка" (споживач, відповідач) укладений договір №132/2886 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (а.с. 15-17), 
За цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 договору).
Сторони зобов`язуються керуватись цим договором, діючим законодавством України та наступними правовими і нормативно-технічними документами: Закон України "Про житлово-комунальні послуги"; Закон України "Про теплопостачання"; "Правила технічної експлуатації електричних станцій і мереж" ГКД 34-20.507-2003; "Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж" №71 від 14.02.2007; "Правила користування тепловою енергією" затверджені Постановою КМУ "1198 від 03.10.2007; Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №295 від 13.10.2010; Постанова Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України №11 від 30.09.2011 (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди №5 від 07.10.2011).
Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію – в період опалювального періоду; гаряче водопостачання – протягом року (п. 2.1 договору).
За умовами п. 3.2 договору споживач зобов`язується, зокрема забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи тепло споживання тепловикористовуючих установок відповідно до проекту; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.
У пункті 4.2 договору визначені обов`язки теплопостачальної організації, зокрема забезпечувати протягом зазначеного в договорі часу безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв), або за затвердженим уповноваженим органом місцевого самоврядування режимом постачання теплової енергії для потреб опалення, гарячого водопостачання, вентиляції, кондиціювання та інші технологічні потреби (4.2.1); повідомляти споживача у письмовій формі або засобами масової інформації про зміну тарифів (4.2.3); виписувати рахунки споживачеві для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а   також   направляти акти здач і-прийняття послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті в підписаному або в не підписаному вигляді до 20 числа місяця наступного за розрахунковим (п. 4.2.5 в редакції протоколу розбіжностей від 02.12.2010).
Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю
сторін в іншому місці.
У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень по опалюванню та гарячому водопостачанню з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 5.1 договору).
Споживач, що має прилади комерційного обліку, щомісячно подає до теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору, веде журнал обліку споживання
теплової енергії у відповідності з вимогами "Правил користування тепловою енергією" (п. 5.4 договору).

Додатковою угодою №5 від 07.10.2011 до договору №132/2886 від 15.10.2010 сторони узгодили викласти розділ 6 договору "Порядок та умови проведення розрахунків" у новій редакції.
Так, оплата за теплову енергію здійснюється покупцем-споживачем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується покупцем-споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. 
Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії (п. 6.1 договору).
Тариф на постачання теплової енергії з 01.01.2011 складає 844,82грн за 1 Гкал з ПДВ (п. 6.2 договору).
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.3 договору).
Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитої теплової енергії покупцем-споживачем та акта приймання-передачі теплової енергії протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою (п. 6.9 договору).
За невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без врахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань за цим договором (розділ 7 договору).
За умовами пункту 7.2.7 договору споживач несе відповідальність, за порушення строків оплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.
Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. Строк виконання зобов`язань за цим договором у такому разі відкладається на період існування таких обставин (п. 9.1 договору).
Сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна негайно, не пізніше п`яти календарних днів, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та про припинення дії таких обставин (п. 9.2 договору).
Цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання до 14 жовтня 2011 року. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін (п. 10.1 договору).
Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію (п. 10.2 договору).
Відповідно до п. 10.3 договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.
Додатками до цього Договору є: дислокація споживача ВАТ "Суха балка" з тепловим навантаженням до договору №132 від 15.10.2010 з визначенням адрес та об`єктів споживача; Додаток № 1 "Обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу"; Додаток №2 "Умови припинення постачання теплової енергії" (перелічені Додатки містяться в матеріалах справи, а.с. 17 на зворотному боці – 18 на зворотному боці).
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір №132/2886 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 29.11.2010 (15.10.2010) був чинним протягом спірного періоду.
Додатковою угодою №11 від 29.10.2013 до договору №132/2886 від 15.10.2010 сторони узгодили до включити до договору №132/2886 від 15.10.2010 (згідно рішення №343 від 12.10.2011 Криворізької міської ради, лист вих. №3585 від 23.10.2013) приміщення за адресою: вул. Ватутіна, 31- благодійне товариство; вул. Фрунзе, 12 – житловий будинок (а.с. 24).
Додатковою угодою №33 від 25.02.2019 до договору №132/2886 від 29.11.2010 сторони узгодили внести зміни до дислокації договору №132/2886 від 29.11.2010, відповідно до теплових навантажень, наданих споживачем-покупцем. Зазначено про будівлю АТС по вул. Тихвінська, 15а та про спеціалізовану електротехнічну лабораторію по вул. Тихвінська, 15а (а.с. 25).
На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради № 490 від 22.09.2021 "Про початок опалювального сезону 2021/2022 років", № 158 від 23.03.2022 "Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років", позивачем своєчасно розпочато та закінчено опалювальний сезон 2021-2022 у м. Кривому Розі (а.с. 49-50).
Належне виконання зобов`язань АТ "Криворізька теплоцентраль" стосовно надання послуги з теплопостачання у період з 28.10.2021 по 01.04.2022 підтверджується Актами подачі теплоносія та припинення подачі теплоносія, а саме:
- Акт від 29.10.2021 (про подачу теплоносія) та Акт від 01.04.2021 (про припинення подачі теплоносія) на об`єкт за адресою: вул. Тихвінська, 15-А (а.с. 44);
- Акт від 28.10.2021 (про подачу теплоносія) та Акт від 01.04.2021 (про припинення подачі теплоносія) на об`єкт за адресою: вул. Монастирська,2 (а.с. 45);
- Акт від 28.10.2021 (про подачу теплоносія) та Акт від 01.04.2021 (про припинення подачі теплоносія) на об`єкт за адресою: вул. Монастирська,2 (а.с. 46);
- Акт від 28.10.2021 (про подачу теплоносія) та Акт від 01.04.2021 (про припинення подачі теплоносія) на об`єкт за адресою: вул. Тихвінська, 15-А (а.с. 47);
- Акт від 04.11.2021 (про подачу теплоносія) та Акт від 01.04.2021 (про припинення подачі теплоносія) на об`єкт за адресою: вул. Кропивницького, 40 (а.с. 48).
На виконання умов договору, позивач у січні-березні 2022 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 13 251 393,51грн.
На підтвердження зазначеного факту АТ "Криворізька теплоцентраль" суду надано акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг):
№265 від 31.01.2022 за січень 2022 року у кількості 1 499,76Гкал на суму 11 476 025,54грн (а.с. 34);
№3629 від 28.02.2022 за лютий 2022 року у кількості 779,2Гкал на суму 6 001 816,06грн (а.с. 37);
№3629 від 02.03.2022 за січень-лютий 2022 року на суму - 9 836 699,67грн (а.с. 39);
№10045 від 31.03.2022 за березень 2022 року у кількості 811,35Гкал на суму 5 610 251,58грн (а.с. 42).
Зазначені акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) містять посилання на договір №132/2886 від 29.11.2010 та підписи сторін скріплені печатками підприємств. 

Також позивачем були виставлені відповідачу рахунки-фактури на оплату: 
№265 від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 11 476 025,54грн (а.с. 35);
№3629 від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 6 001 816,06грн (а.с. 38);
№3629 від 02.03.2022 за січень - лютий 2022 року на суму - 9836 699,67грн (а.с. 40);
№1045 від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 5 610 251,58грн (а.с. 43).

Приватне акціонерне товариство "Суха балка" частково розрахувалося за поставлену теплову енергію, що підтверджується платіжними дорученнями:
№15521 від 23.12.2021 на суму 1 714 171,30грн (передоплата у січні 2022 року) (а.с. 8);
№222899 від 10.05.2022 на суму 1 000 000,00грн (оплата за лютий 2022 року) (а.с. 10);
№17026  від 25.01.2022 на суму 1 741 159,36грн (передоплата за лютий 2022 року) (а.с. 11);
№2232423 від 28.07.2022 на суму 1 000 000,00грн (оплата за січень 2022 року) (а.с. 12);
№3496 від 18.10.2022 на суму 1 000 000,00грн (оплата за березень 2022 року) (а.с. 13).
Станом на час звернення позивача з позовом до суду (24.01.2023) заборгованість за договором №132/2886 від 29.11.2010 у сумі 7 724 843,53грн відповідачем не сплачена.
Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 7 724 843,53грн, пеню у розмірі 2 346 717,11грн, штраф 7% у розмірі 540 739,05грн, 3 % річних у розмірі 192 880,86грн та інфляційні втрати у розмірі 1 715 757,80грн, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що у встановлений договором строк, умови договору щодо оплати вартості наданих послуг відповідачем не виконані, тому суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 7 724 843,53 грн.
В той же час, оскільки відповідачем сплачено основний борг після звернення позивача з позовом до суду, провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 7 724 843,53 грн закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що пеня розрахована відповідно до умов п. 7.2.7 договору, не суперечить вимогам положень діючого законодавства в частині її нарахування; розрахунок є арифметично вірним, як вірним є і розрахунок штрафу у сумі 540 739,05грн.; загальна сума штрафних санкцій складає 2 887 456,16грн (2 346 717,11грн +540 739,05грн).
В той же час, суд звернув увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 4 796 094,82грн) складає 62,1% суми основного боргу, та, застосувавши приписи статті 551 Цивільного кодексу України, та висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, господарський суд визнав за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 50% від розміру, яка підлягає до стягнення. 
Відтак, розмір пені, що присудив до стягнення суд становить 1 173 358,55грн (2 346 717,11грн * 50%) та розмір штрафу, що підлягає до стягнення становить 270 369,52грн (540 739,05грн * 50%).
Також, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлена його арифметична вірність, а відтак, в цій частині вимоги задоволені у сумі 192 880,86 грн.
Натомість, суд не погодився з визначенням позивачем величини приросту індексу споживчих цін у 126,6 % (з лютого 2022 року по січень 2023 року), 119,2% (за період з квітня 2002 року по лютий 2023 року), який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, та становить 126,0% та 118,7%.
А тому, задовольнив інфляційні втрати в сумі  1 671 910,95грн із 1 715 757,80 грн заявлених. 

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про постачання теплової енергії, строк дії договору, строк та порядок надання послуг, загальна вартість наданих за договором послуг, порядок оплати за надані послуги, наявність оплати, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

З огляду на положення спірного договору відповідач повинен був оплатити вартість поставленої теплової енергії:
за січень 2022 року не пізніше 14 лютого 2022 року, прострочка виконання настає з 15.02.2022;
за лютий 2022 року не пізніше 14 березня 2022 року, прострочка виконання настає з 15.03.2022.
за березень 2022 року не пізніше 14 квітня 2022 року, прострочка виконання настає з 15.04.2022.
У встановлений договором строк, умови договору щодо оплати вартості наданих послуг відповідачем не виконані.
З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов правильного висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 7 724 843,53грн, строк оплати якої на дату звернення з позовом до суду настав.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем була сплачена сума 7 724 843,53грн, що підтверджується платіжними дорученнями (інструкціями):
№3896 від 18.04.2023 на суму 2 305 125,79грн (оплата за березень 2022 року); 
№7552 від 04.04.2023 на суму 2 305 125,79грн (оплата за березень 2022 року); 
№7307 від 21.03.2023 на суму 1 557 295,99грн (оплата за січень 2022 року); 
№1464 від 28.03.2023 на суму 1 557 295,96грн (оплата за січень 2022 року) (а.с. 135-138).
За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. 
Господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. 
Вчинення будь-яких дій, які не є способом припинення зобов`язання, що становить предмет спору, не свідчить про відсутність спору. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми можливе лише в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення спору та припинив існування вже після відкриття судом провадження у справі та перебування справи у суді. Якщо ж предмет спору був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина не тягне за собою такий наслідок, як закриття провадження у справі.
Оскільки відповідачем сплачено основний борг після звернення позивача з позовом до суду (позивач звернувся до суду 24.01.2023 (відмітка пошти), а відповідач перерахував загальну суму 7 724 843,53грн - 21.03.2023, 28.03.2023, 04.04.2023, 18.04.2023, тобто після відкриття провадження у справі), провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 7 724 843,53 грн правомірно закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначено в ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.
Пунктом 7.2.7 договору сторони погодили, що за порушення строків оплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.
Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 2 346 717,11грн за загальний період із 15.02.2022 до 19.01.2023 та штраф 7% у розмірі 540 739,05грн (а.с. 14).
Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що пеня розрахована відповідно до умов п. 7.2.7 договору, не суперечить вимогам наведених вище положень діючого законодавства в частині її нарахування. Розрахунок є арифметично вірним.
Розрахунок штрафу у сумі 540 739,05грн є вірним.
Загальна сума штрафних санкцій складає 2 887 456,16грн (2 346 717,11грн +540 739,05грн).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступні висновки.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Колегія суддів звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 4 796 094,82грн) складає 62,1% суми основного боргу. 
Таким чином, загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Крім цього, суд враховує повне погашення відповідачем заборгованості та те, що строк оплати в певній частині боргу настав вже в період введення воєнного стану.
На підставі викладеного, враховуючи приписи статті 551 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов до правильного висновку про можливість зменшити розмір пені та штрафу на 50% від розміру, яка підлягає до стягнення. 
Відтак, розмір пені, що підлягає до стягнення становить 1 173 358,55грн (2 346 717,11грн * 50%) та розмір штрафу, що підлягає до стягнення становить 270 369,52грн (540 739,05грн * 50%).
Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, колегія суддів зазначає про неможливість зменшення розміру пені та штрафу більше, ніж на 50%. Порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату (хоча б частково) у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.
При цьому колегія суддів зазначає, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 192 880,86грн за період із 15.02.2022 по 19.01.2023 та інфляційні втрати за період із лютого 2022 року до січня 2023 року у розмірі 1 715 757,80грн.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, колегією суддів встановлено його арифметичну вірність.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначенням позивачем величини приросту індексу споживчих цін 126,6 % (з лютого 2022 року по січень 2023 року), 119,2% (за період з квітня 2002 року по лютий 2023 року), який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, та становить 126,0% та 118,7% (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19).
Сума інфляційних втрат складає 1 671 910,95грн, виходячи з наступного розрахунку:        
3 114 591,95грн* 126,0% (сукупний індекс інфляції за лютий 2022 року – січень 2023 року) = 3 924 385,85грн – 3 114 591,95грн = 809 793,90грн;
4 610 251,58грн* 118,7% (сукупний індекс інфляції за квітень 2022 року – січень 2023 року) = 5 472 368,62грн – 4 610 251,58грн = 862 117,05грн.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, та стягненню з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1 173 358,55грн, штрафу 7% у розмірі 270 369,52грн, 3% річних у розмірі 192 880,86грн, втрат від інфляції у розмірі 1 671 910,95грн, а всього в сумі 3 308 519,88грн.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що Позивач не виконав положення п. 8.1. Договору та передчасно звернувся до суду, оминаючи процедуру позасудового вирішення спору, є безпідставними з огляду на наступне.
Положеннями частини першої статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Дійсно, відповідно до п. 8.1 Договору розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами або укладанням додаткових угод.
В розумінні даного пункту між Позивачем та Скаржником здійснювалось листування щодо заборгованості за надану послугу, однак, так і не було досягнуто згоди, оскільки останній не зміг запропонувати забезпечення виконання зобов`язання (а.с. 103-105). 
Проте, частиною другою статті 222 Господарського кодексу України передбачено, що у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.
В той же час, відповідно до частини першої вказаної статті, яка кореспондується із частиною другою статті 19 Господарського процесуального кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України).
Конституційним Судом України у справі №1-2/2002 від 09.07.2002 надано офіційне тлумачення стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання спорів. Суд вказав, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
З огляду на зазначені приписи національного законодавства, останнє не встановлює обов`язкового досудового врегулювання спору як безумовної передумови для звернення особи, яка вважає, що її права були порушені, невизнані або оспорені іншою особою, із позовом до суду.
В той же час, навіть за наявною обов`язковою умовою того чи іншого господарського договору про досудове врегулювання спору (така умова відсутня у договорі, який був укладений між позивачем та відповідачем), не є підставою для обов`язкового проходження такої позасудової процедури до пред`явлення відповідного позову до суду.
За таких обставин, безпосереднє пред`явлення Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" позовної заяви до господарського суду з метою захисту власних порушених майнових прав не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В протилежному випадку, матиме місце порушення права на справедливий суд відповідно до положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги про настання форс-мажорних обставин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до ст. 14 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
У п. 9.2 договору визначено, що сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна негайно, не пізніше п`яти календарних днів, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та про припинення дії таких обставин.
Сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна негайно, не пізніше п`яти календарних днів, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та про припинення дії таких обставин. 
В той же час, скаржник не направляв на адресу Позивача у визначений договором строк повідомлень про настання форс-мажорних обставин з відповідними документами.

Листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану".
Загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким з 24.02.2022 було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на всій території України, не є належним і допустимим доказом наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором, оскільки згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Отже, відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається Скаржник, адресований всім кого це стосується. Це означає, що кожному, кого це стосується, слід доводити причинний зв`язок між війною і неможливістю виконати свої (в т.ч. й грошові) зобов`язання. Адже обставини для суб`єктів господарювання суттєво різняться в залежності від того де знаходиться їх виробництво: на лінії фронту, на тимчасово окупованих територіях, чи в тилу.
Зазначення лише про сам факт наявності форс-мажорних обставин і посилання на відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є достатньою правовою підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 у справі № 904/568/23 – залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 у справі №904/568/23 – залишити без змін.
Судові витрати Приватного акціонерного товариства "Суха балка" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.07.2023.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                                                         С.Г. Антонік