ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 вересня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4657/22
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/578/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
Головуючого- судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
    
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 18 січня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 23 січня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 

                           В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 000 гривень щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач також ставили питання про стягнення на її користь з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що із відповідачем ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Позивач зазначала, що у  провадженні Новозаводського районного суду м.Чернігова перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. За доводами позивача, відповідач працює на посаді зварювальника у Польщі, і має дохід у розмірі близько 56 000 гривень на місяць. Позивач вважає, що стягнення з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 8 000 гривень щомісячно буде достатнім та співмірним із його заробітком, для забезпечення потреб дитини, оскільки позивач самостійно не має реальної можливості у повному обсязі та належним чином матеріально забезпечувати дитину.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року змінити в частині визначеного розміру стягнення аліментів на утримання дитини, встановивши їх розмір в сумі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, а також зменшити розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем, до 2 000 грн. Також апелянт ставить питання про відшкодування на його користь понесених ним по справі судових витрат. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при цьому, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не були доведені, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, рішення судом першої інстанції прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав у оскаржуваному рішенні, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки апелянт перебував за межами України, і за місцем його реєстрації в Україні судові виклики його родичі не отримували. За доводами апелянта, суд першої інстанції мав ухвалити заочне рішення, яке апелянт мав би можливість переглянути в порядку статей: 284-289 ЦПК України, та прийняти участь у судовому розгляді справи через представника, заперечити проти розміру заявлених аліментів, подати докази про наявність інших утриманців, які свідомо не подав позивач і не врахував суд першої інстанції, докази про розмір доходу відповідача. Апелянт стверджує, що він дійсно працює зварювальником у Польщі, і його дохід залежить від цивільно-правових договорів на виконання певного обсягу робіт. Апелянт вказує, що його дохід у розмірі 7 000 злотих на місяць, що у національній валюті складає близько 56 000 грн. на місяць, в рішенні суду першої інстанції зазначено виключно зі слів позивача, і не підтверджено відповідними доказами. Апелянт зазначає, що його дохід є мінливим і значно меншим, при цьому, він у добровільному порядку сплачує кошти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 4 000 - 5 000 грн., систематично. За доводами апеляційної скарги, з відповідача вже стягнуто аліменти у розмірі 1 000 грн., щомісячно на утримання іншого його сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає із матір`ю за межами України, і відповідач також приймає участь в утриманні свого старшого сина. Апелянт стверджує, що відповідно до заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі №368/324/17, з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 , на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.  В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що він не відмовляється приймати участь в утриманні сина ОСОБА_4 , він готовий в добровільному порядку сплачувати на утримання сина ОСОБА_4 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. При цьому, апелянт зазначає, що не перевіряється цільове використання матір`ю дитини аліментів, тому він має підозри, що аліменти можуть витрачатися матір`ю дитини не тільки на потреби дитини, що  буде  шкодити інтересам дитини. Апелянт вважає, що розмір аліментів 4 000 грн. щомісячно на даний час є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та є не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року. Також ОСОБА_1 просить стягнути на її користь з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 грн. (а.с.49-51).

У письмовому клопотанні (а.с.55,60-63), представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кручек О.О. просить приєднати до матеріалів справи докази на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правову (правничу) допомогу, у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року у даній цивільній справі, а також докази направлення вказаних документів на адресу ОСОБА_1 (а.с.64).
Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.01.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами.  

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, учасники даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 08.01.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №16 (а.с.2).
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с.3).
Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27.12.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.01.2020 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №16 - розірвано (а.с.19-20).

Як вбачається із оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції, зазначив, що при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, відсутність у відповідача інших аліментних зобов`язань. За даних обставин, суд першої інстанції визнав за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 8 000 грн. на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття. Даним рішенням суду першої інстанції від 18.01.2023 року також стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок. Судом стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, в контексті статті 182 Сімейного кодексу України, а також невірно застосовано норми права, які регламентують спірні правовідносини.  

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
        
Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
  
Частинами 2,3 статті 11 Закону України ”Про охорону дитинства” визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі ”Хант проти України” суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі ”Олссон проти Швеції” (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положеннями ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.    

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав у оскаржуваному рішенні, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки апелянт перебував за межами України, і за місцем його реєстрації в Україні судові виклики його родичі не отримували. За доводами апелянта, суд першої інстанції мав ухвалити заочне рішення, яке апелянт мав би можливість переглянути в порядку статей: 284-289 ЦПК України, та прийняти участь у судовому розгляді справи через представника, заперечити проти розміру заявлених аліментів, подати докази про наявність інших утриманців, які свідомо не подав позивач і не врахував суд першої інстанції, докази про розмір доходу відповідача. Апелянт стверджує, що він дійсно працює зварювальником у Польщі, і його дохід залежить від цивільно-правових договорів на виконання певного обсягу робіт. Апелянт вказує, що його дохід у розмірі 7 000 злотих на місяць, що у національній валюті складає близько 56 000 грн. на місяць, в рішенні суду першої інстанції зазначено виключно зі слів позивача, і не підтверджено відповідними доказами. Апелянт зазначає, що його дохід є мінливим і значно меншим, при цьому, він у добровільному порядку сплачує кошти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 4 000 - 5 000 грн., систематично. За доводами апеляційної скарги, з відповідача вже стягнуто аліменти у розмірі 1 000 грн., щомісячно на утримання іншого його сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає із матір`ю за межами України, і відповідач також приймає участь в утриманні свого старшого сина. Апелянт стверджує, що відповідно до заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі №368/324/17, з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 , на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.  В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що він не відмовляється приймати участь в утриманні сина ОСОБА_4 , він готовий в добровільному порядку сплачувати на утримання сина ОСОБА_4 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. При цьому, апелянт зазначає, що не перевіряється цільове використання матір`ю дитини аліментів, тому він має підозри, що аліменти можуть витрачатися матір`ю дитини не тільки на потреби дитини, що  буде шкодити інтересам дитини. Апелянт вважає, що розмір аліментів 4 000 грн. щомісячно на даний час є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та є не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. 

Переглядаючи справу, апеляційний суд приймає до уваги документально підтверджені фактичні обставини справи, вищезазначені приписи норм права, які регламентують спірні правовідносини, в тому числі, і положення статті 182 Сімейного кодексу України.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.1), звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що відповідач працює на посаді зварювальника у Польщі, має дохід у розмірі понад 7 000 злотих на місяць, що в національній валюті складає близько 56 000 гривень. 

При цьому, необхідно зазначити, що матеріали справи не місять в собі належних та достатніх, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, доказів на підтвердження вказаних обставин щодо матеріального стану відповідача. В матеріалах справи міститься копія документа від 30.11.2020 року на іноземній мові (а.с.21), який не може вважатися належним доказом розміру доходу відповідача, оскільки встановити йому зміст неможливо, з підстав відсутності відповідного перекладу.  

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції зазначив, що при визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , суд враховує відсутність у відповідача інших аліментних зобов`язань.
Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що дане твердження не узгоджується із фактичними обставинами справи. Зокрема, як вбачається із наданої апелянтом копії заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі №368/324/17, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій формі в розмірі 1 000 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття (а.с.35-35,зворот).
Всупереч приписам п.3 ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, вказана обставина не була врахована судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .    

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також документально підтверджені по справі обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, і відповідно, які регламентовані статтею 182 Сімейного кодексу України, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення розміру стягнутих оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 18.01.2023 року з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 8 000 грн., щомісячно до 4 000 грн., щомісячно. 

На підставі вищезазначеного, виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості приймаючи до уваги фактичні документально підтверджені обставини справи, вищезазначені норми права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню. При цьому, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2023 року необхідно змінити; позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково. При цьому, зменшити розмір аліментів, стягнутих у твердій грошовій сумі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Жашків, Черкаської області, Україна, на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 8 000 грн. щомісячно до 4 000 (чотирьох  тисяч  грн.)  гривень  щомісячно, починаючи з 07.11.2022 року, і до  досягнення  дитиною  повноліття.

Оскільки вимоги заявленого ОСОБА_1 позову задоволено судом частково, а саме, на 50%, відповідно до приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2023 року змінити і в частині розподілу між сторонами понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 4 000 грн. до 3 500 грн. Розрахунок наступний: 7 000 грн. (документально підтверджені витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (а.с.4-7)) х 50% = 3 500 грн. 
При цьому, апеляційний суд не знаходить підстав для зменшення вказаної суми відшкодування понесених судових витрат до 2 000 грн., як просить апелянт в апеляційній скарзі, оскільки, на думку апеляційного суду, визначений до стягнення з відповідача на користь позивача розмір відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу - 3 500 грн., відповідає критерію їх реальності, співмірності та пропорційності. 
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 4 000 гривень до 3 500 (трьох тисяч п`ятсот грн.) гривень. 

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2023  року, підлягає залишенню без змін. 

У письмовому клопотанні (а.с.55,60-63), представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кручек О.О. просила приєднати до матеріалів справи докази на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правову (правничу) допомогу, у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 року у даній цивільній справі, а також докази направлення вказаних документів на адресу ОСОБА_1 (а.с.64).

Приймаючи до уваги акт від 25.03.2023 року про надання правової (правничої) допомоги за договором №18/02/2023-ц від 18.02.2023 року (а.с.60), відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв та оплатив в повному обсязі зазначений у вказаному акті перелік робіт, наданих адвокатом Кручек О.О., у загальному розмірі 6 000 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордера №126 від 18.02.2023 року про оплату відповідачем наданої адвокатом Кручек О.О. правової допомоги, за договором про надання правової (правничої) допомоги №18/02/2023-ц від 18.02.2023 року (а.с.61,62), апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 (шість тисяч грн.) гривень, в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом задоволено, і на підставі положень: ч.1, ч.3 статті 133, статті 137, статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, та приймаючи до уваги, що доводів щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 не надходило,  підлягає   стягненню  з  ОСОБА_1   на  користь  ОСОБА_2 6 000 грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.60-62) понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.  

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне, відповідно до статті 141 ЦПК України, компенсувати ОСОБА_2 документально підтверджені (а.с.36) понесені ним  судові витрати по сплаті судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 1 488 грн. 60 коп. (а.с.36), за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.  

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 369, 374; п.1, п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити. 

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2023 року змінити, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, стягнутих у твердій грошовій сумі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Жашків, Черкаської області, Україна, на користь ОСОБА_1 на утримання дитини -  сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  з  8 000 гривень щомісячно до 4 000 (чотирьох тисяч грн.) гривень щомісячно, починаючи з 07.11.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Зменшити розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 4 000 гривень до 3 500 (трьох тисяч п`ятсот грн.) гривень. 

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 (шість тисяч грн.) гривень, в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, 1 488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп., в рахунок відшкодування сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата  складення повної постанови - 22.09.2023 року.

Головуючий:                                                   Судді: