Номер провадження: 22-ц/813/2108/23 
Справа № 1512/6287/2012
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дришлюка А.І., 
Громіка Р.Д., 
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: адвоката ОСОБА_1 - Черненко В.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Черненка Валентина Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
18 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилаючись на те, що 30 серпня 2012 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення у цивільній справі №1512/6287/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором №257-013/ФК-08 від 18.04.2008 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк». 
17 червня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було замінено первісного стягувача АТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 
Також представник заявника зазначив, що згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо боржника, станом на день подання заяви, на примусовому виконанні не перебуває. За таких обставин, місце знаходження оригіналу виконавчого документу невідоме, оскільки такі ні в органі виконавчої служби, ні в розпорядженні кредитора не перебуває, а тому заявник звернувся до суду із даною заявою, яку просив задовольнити в повному обсязі.
У судове засідання учасники процесу не з`явились, повідомлялись належним чином, представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Представник боржника ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року заяву задоволено в повному обсязі.
У апеляційній скарзі адвокат Черненко В.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно. При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як зазначено у ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Нормами ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2012 року по справі №1512/6287/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором №257-013/ФК-08 від 18.04.2008 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у сумі 116 628 грн, заборгованість по відсоткам у сумі 37 948,19 грн, суму комісій, передбачених договором у сумі 706,90 грн, а також 1 552,83 грн в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 156 836 грн. 
03 грудня 2012 року Київським районним судом було видано виконавчий лист за №1512/628712 про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
04 листопада 2020 року Київським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу про заміну стягувача на його правонаступника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання у цивільній справі №1512/6287/2012 .
17 червня 2021 року постановою Одеського апеляційного суду було частково скасовано ухвалу Київський районним судом м. Одеси від 04 листопада 2020 року та у скасованій частині прийнято нову ухвалу, якою заяву ТОВ ФК «Еліт Фінанс» в частині видачі дублікату виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання - залишено без задоволення.
18 серпня 2021 року заявник ТОВ ФК «Еліт Фінанс» повторно звернувся до суду із заявою, у якій зазначає, що органи державної виконавчої служби не повернули виконавчий документ стягувачу та згідно із актом приймання-передачі оригіналів документів за договором відступлення прав вимоги, оригінали виконавчих листів не були передані банком до ТОВ ФК «Еліт Фінанс».
25 серпня 2015 року головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кусовим Ю.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Дельта Банк».
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява N18357/91, від 19.03.1997) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, проводяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно - правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Згідно із частини 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» N1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до вимог статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону N1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України) упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Підставою для поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа є наявність поважних причин такого пропуску, встановлення яких віднесено на розсуд суду, який у кожному конкретному випадку має в залежності від конкретних обставин встановити їх наявність та об`єктивну вагу для сторін та для справи.
Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущений та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд, відповідно до ст. 433 ЦПК України, при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).
У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.
Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.
Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№3236/03) 03 квітня 2008 року встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Diya 97 v. Ukraine ("Дія 97" проти України", заява N19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року, п. 47) вказав, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх, не лише до сторін провадження, але й національних судів.
Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Ponomaryov v. Ukraine, «Пономарьов проти України», заява №3236/03, рішення від 3 квітня 2008 року, п. 41), що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
Причина пропуску строку, в тому числі для вирішення того чи іншого процедурного питання, може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду з заявою про поновлення строку, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин строки, встановлені законом або судом, а при вирішенні цього питання суд вправі діяти з певною свободою розсуду для дотримання принципу верховенства права (дискреційні повноваження суду).
Сторони виконавчого провадження зобов`язані реалізувати свої права та виконати свої обов`язки в межах установлених законом строків.
За загальним правилом виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Закінчення цього строку тягне за собою втрату стороною виконавчого провадження права на вчинення відповідної дії, для якої цей строк було встановлено, водночас, якщо суд визнає причини пропуску строку поважними, то такий строк підлягає поновленню.
У своїй заяві представник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» пояснив, що втрата виконавчих листів, на його думку, сталася у зв`язку з проведенням процедури ліквідації АТ «Дельта Банк», яка передбачає припинення основної діяльності банку, зміну всього керівництва, закриття територіальних відділень банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, виконання функцій Фонду з відчуження великої кількості активів, що також вплинуло на факт пропущення процесуальних строків.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Апеляційний суд зазначає, що доводи заявника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про те, що запровадження процедури ліквідації банку свідчить про поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, є безпідставними.
Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі №616/4465/12 (провадження №61-25805св18), що має бути враховано судом при ухваленні рішення (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про добросовісну реалізацію первісним стягувачем (ПАТ «ДельтаБанк») своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення. Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання пропущено через бездіяльність стягувача (ПАТ «ДельтаБанк»), об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні.
При цьому факт набуття ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги після закінчення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання не є безумовною підставою для поновлення цього строку.
З огляду на зазначене, надаючи оцінку доводам заявника про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів у справі до виконання, колегія суддів виходив із того, що заявником не доведено поважність причин, що зумовили повторне звернення до суду з заявою про видачу дублікатів, не обґрунтовано поважність причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Заявник, замінивши первісного стягувача ПАТ «ДельтаБанк», прийняв на себе свідомий ризик настання наслідків вчинення чи невчинення дій у виконавчому провадженні первісним стягувачем до його заміни правонаступником. Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку. Законодавець обмежив строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги адвоката Черненко В.О. в інтересах ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, апеляційний суд, на підставі положень ст. 376 ЦПК України, задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та приймає нову постанову, якою відмовляє в поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікату виконавчого листа.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Черненка Валентина Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року скасувати.
Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 07 липня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік