УХВАЛА

07 вересня 2023 року 

м. Київ

справа № 340/3673/22

адміністративне провадження № К/990/29596/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №  340/3673/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти виконкому Світловодської міської ради, Управління освіти, молоді та спорту Світловодської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління освіти, молоді та спорту Світловодської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Управління освіти виконкому Світловодської міської ради, у якому, з урахування уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2021 року по 01 липня                 2022 року в сумі 272606,95 грн з розрахунку 949,85 грн за один робочий день; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 14 травня 2021 року по 01 липня 2022 року в сумі 48442,35 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління освіти виконкому Світловодської міської ради.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Управління освіти виконкому Світловодської міської ради на корить ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 травня 2021 року по 01 липня 2022 року включно в розмірі 259309,05 грн; зобов`язано Управління освіти виконкому Світловодської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 28 травня 2021 року по 01 липня 2022 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління освіти виконкому Світловодської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 19946,85 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року. Прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління освіти виконкому Світловодської міської ради, Управління освіти, молоді та спорту Світловодської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки задоволено частково.

Стягнуто з Управління освіти виконавчого комітету Світловодської міської на користь ОСОБА_1 заробітну плату за вимушений прогул за період з 14 травня 2021 року по                 01 липня 2022 року включно у розмірі 272606,95 грн, без урахування обов`язкових платежів у бюджет. Стягнуто з Управління освіти виконавчого комітету Світловодської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки за період з 14 травня 2021 року по 01 липня 2022 року включно у розмірі 48442,35 грн, без урахування обов`язкових платежів у бюджет. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління освіти виконавчого комітету Світловодської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 19946,85 грн.

28 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №  340/3673/22, у якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції змінити, стягнувши на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2021 року по 01 липня 2022 року в сумі 272606,95 грн та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 14 травня 2021 року по           01 липня 2022 року в сумі 48442,35 грн з відповідача - Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 року набрав чинності  Закон України від 15 січня 2020 року №  460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої  статті 328 КАС України  обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає, зокрема, пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні не враховані правові висновки, які викладені у постановах Верховного Суду України від              04 березня 2014 року у справі №  21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №  21-108а14, від                   28 жовтня 2014 року у справі №  21-484а14, у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №  826/25887/15, від 17 липня 2019 року у справі №  820/2932/16, від 15 квітня 2020 року у справі №  826/25887/15, від 09 грудня 2021 року у справі №  340/588/20, від 22 січня 2020 року у справі №  2а-15057/09/2670, від 04 листопада 2020 року у справі №  922/817/18 та від 20 січня            2020 рок у справі №  922/347/21, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №  910/5953/17 щодо застосування норм статтей 104, 110-111 Цивільного кодексу України щодо правонаступництва юридичної особи.

Суд касаційної інстанції звертає увагу заявника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі цього пункту є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, Суд зазначає, що формальне посилання скаржника на постанови Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України.

Також підставою перегляду оскаржуваного судового рішення заявник у касаційній скарзі указав пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме пункту 10 частини другої статті 51 Бюджетного Кодексу України.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявником не наведено підстав необхідності формування такого висновку, як і не зазначено який вплив висновок Верховного Суду буде мати для вирішення цього спору по суті вимог, що надалі також вирішує питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у постанові за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Варто зазначити, що відповідно до приписів  статті 44 КАС України  учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №  340/3673/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                               М.В. Білак