ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р.	Справа № 520/16521/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Шаповал В.Ю
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Зоркіна Ю.В.) від 04.07.2023 року по справі №520/16521/23
за позовом                      ОСОБА_1  
до                    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                           
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 36 років 06 місяців 03 дні та виплати заборгованості з 16.02.2022 року; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та перерахувати з 16.02.2022 року позивачу пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 36 років 06 місяців 03 дні та виплатити заборгованість з 16.02.2022 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Позивач, не погодився із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою відкрити провадження у справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вказує, що оскільки у даному випадку виник саме новий спір, то відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тим саме підстав.
Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.
Представник відповідача надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, позивач проходив публічну службу в Державній прикордонній службі України, звідки був звільнений 14.05.2020 на підставі наказу №187-ОС у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до витягу з Наказу №187-ОС від 14.05.2020, вислуга років позивача станом на 14.05.2020 становить: - календарна військова - 20 років 08 місяців 11днів;- пільгова військова - 15 років 09 місяців 22 дні;- стаж роботи - 09 років 07 місяців 01 день;- для призначення пенсії – 30 років 03 місяці 12 днів.
За рішенням ГУ ПФУ в Харківській області з 15.05.2020 на підставі подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.10.2020 №11/ПВ-945 позивачу була призначена пенсія у порядку п. “б” ст.12 Законом України від 09.04.1992 №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
За ініціативою заявника, ГУ ПФУ в Харківській області з 06.11.2020 його було переведено на пенсію по інвалідності.
16.02.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з приводу призначення пенсії у порядку п. “а” ст.12 Законом України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням від 07.06.2022 Пенсійним органом було відмовлено позивачу призначенні пенсії у порядку п. “а” ст.12 Законом України від 09.04.1992 №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023 року по справі № 520/5572/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Управління пенсійного забезпечення від 07.06.2022 про розгляд заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2022 про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і прийняти рішення з урахуванням висновків суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду набрало законної сили.
В послідуючому, рішенням відповідача відмовлено у призначенні пенсії.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що фактичною підставою для звернення до суду із позовом є невиконання відповідачем постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023 року у справі 520/5572/22, тобто, заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання такого судового рішення, оскільки спірні правовідносини вже вирішені судом по суті. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Як установлено судовим розглядом, предметом позову у справі № 520/5572/22 було оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Управління пенсійного забезпечення від 07.06.2022 про розгляд заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
На виконання вказаного рішення відповідач повторно розглянув заяву відповідача та відмовив йому у призначенні пенсії.
При цьому, підстави, які слугували відмовою у призначенні пенсії позивачу за наслідком повторного розгляду заяви позивача не були предметом судового розгляду та суд не надавав їм правову оцінку у межах розгляду справи № 520/5572/22.
В свою чергу, предметом позову у цій справі слугувала незгода позивача саме із рішенням відповідача, яке було прийнято за наслідком повторного розгляду його заяви з урахуванням висновків суду у справі № 520/5572/22.
Отже, предмети позовів у справі № 520/5572/22та у справі, що розглядається, різні. 
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає також помилковими висновки суду першої інстанції про те, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є способом виконання рішення у справі № 520/5572/22, і про те, що вказане питання має вирішуватися в порядку, визначеному ст. ст.378, 382, 383 КАС України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі – Суд) від 20 липня 2006 року у справі “Сокуренко і Стригун проти України” (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін “встановленим законом” у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, “що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом” [див. рішення у справі “Занд проти Австрії” (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза “встановленого законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися “судом, встановленим законом”, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Отже, поняття “суду, встановленого законом” зводиться не лише до правової основи самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).
З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року по справі №520/16521/23 скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  26.09.2023 року