ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1409/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/437/23 Категорія: 310010000  	Левченко Л.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Карпенко О.В.
секретар Широкова Г.К.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ; 
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_2 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

       У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 зареєстрований Драбівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 74 від 20 грудня 2005 року.
       Позовна заява мотивована тим, що позивач з 20.12.2005 року знаходиться у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано у Драбівському районному відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 74. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої позивач сплачує аліменти у розмірі усіх видів заробітку. Вказує що на даний час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, на спільно нажите майно позивач не претендує, на примирення не згідний. Вказує що дане рішення є остаточним, подальше перебування у шлюбі ускладнює становище, тому просить шлюб розірвати.
       Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року позов ОСОБА_1 – задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 грудня 2005 року у Драбівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 74 - розірвано.
       Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1073,60 грн.
       Рішення суду обґрунтоване тим, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони сімейних відносин не підтримують, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому суд дійшов до висновку про розірвання шлюбу.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки були не в повній мірі встановлені обставини справи, які мають значення для справи. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при винесенні рішення не була врахована та обставина, що починаючи з 12 березня 2022 року по теперішній час позивач по справі є мобілізованим та перебуває у складі ЗСУ. В зв`язку з проходженням позивачем військової служби у складі ЗСУ на даний час сторони спільно не проживають, однак позовна заява про розірвання шлюбу позивачем подана внаслідок контузії, яку він отримав під час служби в лавах ЗСУ.
       Скаржник в апеляційній скарзі вказує про можливе збереження шлюбу, адже після припинення перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ та стабілізації його психо-емоційного стану, питання розірвання шлюбу буде вичерпано.
       Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.
       Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
       Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
       Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
        Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, сторони 20 грудня 2005 року зареєстрували шлюб у Драбівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 74, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_4 (а.с.7).
       Відповідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 28.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.23).
        ОСОБА_1 звертаючись в суд з даним позовом, позовні вимоги мотивував тим, що шлюбні відносини із дружиною припинені, у зв`язку з чим сплачує аліменти щомісячно у розмірі від усіх видів заробітку. Вказує, що на примирення не згоден, рішення про розлучення є остаточним, так як подальше перебування у шлюбі тільки ускладнює становище.
       Як вбачається з позовної заяви сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу, не відновлюють сімейних відносин та не мають спільної згоди щодо примирення, що стало підставою для звернення до суду.
       При цьому, при розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 сплачує аліменти на дитину. 
       Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       У частині 1 статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
       Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
       Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
       Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, його збереження суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, врахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для його розірвання.
       Колегія суддів, вважає за важливе зазначити, що в апеляційній скарзі відповідач не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо неможливості збереження шлюбу.
       Доводи апеляційної скарги про те, що розірвання шлюбу нібито суперечить інтересам їх сім`ї не спростовують того, що однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.
       Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Також, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 подавала клопотання саме про надання строку на примирення, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання про розлучення сторін та допустив порушення матеріального права не знаходить свого відображення у відповідності до матеріалів справи.
       Твердження скаржника стосовно того, що суд безпідставно відмовив у зупиненні провадження у зв`язку з тим, що позивач перебуває на службі в ЗСУ, не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
       Так, згідно наданої відповідачем копії довідки в/ч НОМЕР_2 № 12/860 від 22.07.2022 року ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та з 30.06.2022 року безпосередньо бере участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі та стримування збройної агресії в Донецькій та Луганській областях (а.с.24).
       За приписами пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
       Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
       Однак, колегія суддів вважає за важливе зазначити, що провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.
       При вирішенні питання про зупинення провадження у даній справі, суд першої інстанції вірно звернув увагу на доводи позивача зазначені у відповіді на відзив, де зазначено, що позивач останні пів року не перебуває у зоні бойових дій, а знаходиться на навчаннях у Черкаській області. 
       При цьому, важливо зазначити, що клопотання про зупинення провадження позивач особисто не подавав, дану обставину як таку, що перешкоджає розгляду справи не зазначав, а навпаки заперечує проти доводів відповідача та просить якнайшвидше розірвати шлюб. 
       Тобто, дії відповідача, яка наполягає на зупиненні провадження у справі, з посиланням на обставини, з нею не пов`язані, не відповідають принципу добросовісності. За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у даній справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.
       Вищезазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 174/760/21 (провадження 61-8044св23).
       Твердження скаржника стосовно того, що позивач ОСОБА_1 подав заяву про розірвання шлюбу внаслідок контузії не розуміючи наслідків, не знаходить свого відображення у відповідності до матеріалів справи, оскільки відповідачем у порядку ст.ст. 76-77 ЦПК України не надано жодних доказів з приводу незадовільного стану позивача.
       Отже, посилання скаржника  в апеляційній  скарзі  на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи  нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 376 ЦПК України, які б давали привід скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов правильного висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.
       З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
       Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року– без змін.
       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення. 
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 06 жовтня 2023 року.

Судді