ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/10803/22		
Провадження № 22-ц/821/904/23		
категорія: 305010200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,
відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу  приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1  про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у складі головуючого судді Пироженко В. Д., повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року,  

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до суду з даним позовом.
Свої вимоги мотивує тим, що 09.07.2018 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «САНДОЗ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ132297. 
Предметом вказаного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». 
У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
25.01.2019 відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустила зіткнення з транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. 
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2019 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмір 340 грн.
Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих документів було складено страхові акти. На підставі страхового акту ПрАТ «ПЗУ «Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 45163,22 грн.
Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ІНГО», якою було відшкодовано ПрАТ «СК «ПЗУ України» страхове відшкодування в розмірі 29085,74 грн, різниця між фактичним розміром шкоди і страхового відшкодування становить 16077,48 грн.
ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просило стягнути з відповідача на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» завдані збитки у розмірі 16077,48 грн та судовий збір в розмірі 2481 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що саме на ПрАТ «СК «ІНГО» згідно з полісом АМ8842582 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації відповідачем автомобіля «Mazda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » на час ДТП, та з огляду на те, що сума завданої шкоди власнику автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » ТОВ «Ілта» не перевищує страхової суми визначеної за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8842582, відтак відсутній обов`язок ОСОБА_1 щодо виплати суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу.
Разом з тим суд дійшов висновку, що спір виник між двома суб`єктами господарювання щодо правовідносин про виплату страхового відшкодування, тому даний спір може розглядатись в порядку господарського судочинства і ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04.2023 року в залученні співвідповідача позивачу відмовлено з даних підстав.
Судом також зазначено, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки право вимоги до відповідача виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, а саме з 22.04.2019 та відповідно сплинуло 22.04.2022. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 19.12.2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Питання про поновлення пропущеного терміну позивач не заявляв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просило скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та розподілити судові витрати.
Залучити в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО».
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спір між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ОСОБА_1 та АТ «СК ІНГО» повинен розглядатися разом, оскільки у цій справі позовні вимоги як до АТ «СК ІНГО», так і до винної особи є пов`язаними у зв`язку з тим, що висновки суду щодо позовної вимоги до відповідача – фізичної особи, винної у настанні страхового випадку, залежить від висновків суду щодо позовної вимоги до відповідача – страховика особи, винної у настанні страхового випадку.
Вважає, що питання про відповідальність кожного з відповідачів має бути вирішене, зокрема, залежно від положень дійсного полісу страхування, яким було застраховано майно, якому була заподіяна шкода, зокрема ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду.
Тому залучення АТ «СК «ІНГО» у якості відповідача-2 є реалізацією принципу процесуальної економії.
Також зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув уваги, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме з врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. 
За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити скаржнику таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про пропущення строків позовної давності є таким, що не відповідає дійсності та чинним нормам права, а строк позовної давності не є пропущеним відповідно до п. 12 Перехідних положень ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

09.07.2018 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «ІЛТА» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ132297 (а.с. 7).
Відповідно до п. 1.1 Договору № АМ132297, його предметом були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
Згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2019 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн (а.с. 8).
Вказаною постановою встановлено, що 25.01.2019 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустила зіткнення з транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Власником автомобіля «Skoda», державний номерний знак « НОМЕР_1 » є ТОВ «ІЛТА», що також підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 (а.с. 5-6).
Із звіту № А3-90 від 02.04.2019 про оцінку автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний знак « НОМЕР_1 » вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля унаслідок ДТП станом на 02.04.2019 складає 48410,97 грн (а.с. 9-12).
Відповідно до страхового Акту № UA2019012500049/L01/01 від 19/04/2019, складеного провідним фахівцем ВПВЗТС ДВЗ ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ «Ілта» в розмірі 45163,22 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29133 від 22.04.2019 (а.с. 21).
Згідно з листом-відповіддю ПрАТ «СК «Інго» № 18677691 від 14.04.2021, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/2092 розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 був здійснений АТ СК «ІНГО» з урахуванням зносу складових КТЗ та відмовив у здійсненні доплати у розмірі 16077,48 грн (а.с. 22).
Відповідно до листа від 13.05.2021 № 200599/ІНС, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просило ОСОБА_1 перерахувати 16077,48 грн у місячний термін з моменту отримання цього листа на банківський рахунок для безготівкових перерахувань ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 23).
Доказів надсилання вказаного листа матеріали справи не містять. 

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предмет спору у справі складають вимоги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було. 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалося рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14.06.2023 розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на наступне.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди до винної особи ОСОБА_1 в порядку регресу (суброгації) у розмірі 16077,48 грн, як різниці між фактичним розміром шкоди (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Тобто на підставі вказаних норм права відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.
При цьому відповідно до ст. 1192 ЦК України така особа має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком, за договором добровільного страхування, страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» є суброгацією.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 вкотре наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Водночас в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. 
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 та 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, позивачем прийнято в основу ремонтну калькуляцію № 209008 від 02.04.2019 та звіт № А3-90 від 02.04.2019 про оцінку автомобіля «Skoda Fabia», 2016 року випуску, де ФОП ОСОБА_2 зазначив, що коефіцієнт фізичного зносу становить 0, а вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний знак « НОМЕР_1 » з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових становить 48410,97 грн.
Відмовляючись виплачувати 16077,48 грн АТ «СК «ІНГО» зазначено, що відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/2092 був здійснений АТ СК «ІНГО» з урахуванням зносу складових КТЗ. 
При цьому позивачем не доведено, що різниця між виплаченою позивачу АТ СК «ІНГО» сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП викликана, у тому числі, законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За встановлених обставин очевидно, що вирішення спору у цій справі прямо стосується прав, свобод, інтересів та обов`язків АТ СК «ІНГО», який не є відповідачем у даній справі.
За таких обставин ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» передчасно дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 повинна бути відповідачем у даній справі, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити йому таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що вірно встановлено судом першої інстанції.
Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем, в межах строків визначених ст. 51 ЦПК України, заявлялось клопотання про залучення у справу АТ СК «ІНГО», як співвідповідача.
Суд першої інстанції ухвалою від 05 квітня 2023 року відмовив у залученні співвідповідача з підстав необґрунтованості клопотання, відсутності в ньому вимог до АТ СК «ІНГО» та зазначив, що даний спір виник між двома господарюючими суб`єктами щодо правовідносин про виплату страхового відшкодування, а тому підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в позові по суті у зв`язку з неналежним суб`єктним складом учасників справи, а саме незалученням до участі у справі в якості співвідповідача АТ СК «ІНГО».
При цьому, судом не надається оцінка обґрунтованості позовних вимог, оскільки останні повинні бути оцінені при розгляді позову, пред`явленого до належного суб`єктного складу учасників справи.
Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вищевикладених положень закону, не вжив заходів із з`ясування питання про суб`єктний склад учасників справи, що має істотне значення для встановлення належного кола відповідачів і правильного вирішення спору, а фактично вирішив справу по суті, вказавши, що сума завданої шкоди власнику автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » ТОВ «Ілта» не перевищує страхової суми визначеної за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8842582, відтак відсутній обов`язок ОСОБА_1 щодо виплати суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказані порушення, то оскаржене рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови. 
Апеляційний суд зауважує, що відмова в позові із вказаних підстав не позбавляє зацікавлених осіб звернутися у суд із новим позовом до належних відповідачів.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, але в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати необхідно залишити за позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року – скасувати.
Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 17 липня 2023 року.

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко 

Л. В. Нерушак