ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 року          м.Дніпро         Справа №  908/3297/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Кощеєва І.М., Березкіної О.В.
при секретарі судового засідання: Ліпинський М.О.      

Представники сторін:
від позивача: Губорєва Яна Анатоліївна (в режимі відеоконференції)
від відповідача представник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 (повний текст складено та підписано 16.03.2022 суддя Боєва О.С.) у справі №908/3297/21
за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця”, в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”
до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області
про стягнення суми 256755,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення з відповідача: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області суми 256755,07 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за період з 01.10.2019 по 31.12.2019.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21 позов задоволено. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” суму 256 755, 07 грн збитків за пільгове перевезення пасажирів та суму 3851 грн 33 коп витрат зі сплати судового збору.
Приймаючи  рішення місцевий господарський суд виходив з того,  що на виконання умов, укладенного       24.01.2019 між Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (Платник) та Публічним акціонерними товариством “Українська залізниця” в особі структурного підрозділу “Запорізька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Придніпровська залізниця” (Перевізник) договору №ПР/ДН-3-1946 НЮдч про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні (далі –      Договір),      відповідач мав здійснити відшкодування витрат за пільговий проїзд залізничним транспортом у приміському сполученні здійснюється в 2019 році на суму кошторисних призначень у розмірі 650614,00 грн.       Однак, відповідно до розрахунку-довідки про відшкодування збитків від перевезень пільгової категорії громадян у приміському сполученні за 12 місяців 2019 року  за період січень-грудень 2019 року пільгової категорії громадян було перевезено на суму більшу 907369,07 грн, , аніж відповідачем прийнято до сплати. При цьому Управлінням компенсовано 650614,00 грн. (в межах суми договору), тобто за період січень-грудень 2019 року пільгової категорії громадян було перевезено на суму більшу, аніж відповідачем прийнято до сплати. Загальна сума недоотриманих коштів за фактичну кількість перевезених пільгових категорій громадян згідно з вказаними обліковими формами склала 256755,07 грн., яка заявлена до стягнення.      
Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено        постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі – Порядок № 256).
Відповідач – Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради       Запорізької області є розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем       складено облікові форми про надані послуги за перевезення залізничним транспортом в приміському сполученні окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету за 2019 рік, в яких вказані категорії пільговиків, що користувались послугами у відповідний період, кількість оформлених проїзних документів та суми недоотриманих коштів. Подання облікових форм відповідає Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою КМУ № 1359, а тому  такі облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.                        

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції застосовані норми ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України, якими передбачалось відшкодування вартості послуг за перевезення пільгових категорій громадян з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету на зазначені цілі. Однак, вказані норми втратили свою чинність з 01.01.2017 р. (виключені із Бюджетного кодексу України). Отже на момент звернення з позовом у даній справі законодавство, яке просить застосувати позивач до спірних правовідносин втратило свою чинність та у 2019 році воно вже не регулювало спірні правовідносини. Вважає, що суд першої інстанції має застосувати законодавство чинне на момент спірних правовідносин, у данному випадку чинне у 2019.
- Судом першої інстанції не враховано, що згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються AT "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що тарифи на перевезення пасажирів та багажу в приміському сполученні встановлені AT "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади, а також що тариф, який встановлений AT "Укрзалізниця" не забезпечує рентабельності цих перевезень, стягнення з Відповідача збитків в приміському сполученні в 2019 році не законні.
- Скаржник вважає, що в даному випадку рішення про введення відповідних пільг прийнято державою а не територіальною громадою, у зв`язку з чим відповідальність повинна нести сама держава, а не територіальна громада в особі      Управління праці та соціального захисту населення      Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області.
На думку Скаржника, відносини між Позивачем та Відповідачем можуть будуватись лише на договірній основі.
Крім того, суд першої інстанції не обгрунтовано посилається на рішення ЄСПЛ, оскільки в них йдеться про кошти Державного бюджету, а спірні відносини виникли в 2019 році щодо компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні за рахунок коштів міського бюджету в межах кошторисних призначень відповідно до рішення сесії міської ради.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивачем по справі подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення є обґрунтованим,       законним та справедливим, винесене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21 залишити без змін.
Позивач зазначає, що згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх органів, в тому числі, органів місцевого самоврядування.
При цьому, відповідачем не враховано позицію Міністерства соціальної політики, викладену у листі від 23.03.2022 №3006/0/2-22/56 згідно якої органи місцевого самоврядування мають самостійно визначати в місцевих бюджетах обсяг видатків на пільгові перевезення, зокрема, залізничним транспортом та встановлювати порядок їх використання.
Пільгове перевезення пасажирів передбачено низкою законодавчих актів України. Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себеобов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені перевізником. Як наслідок, у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг перевезення, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача, як органу, через який діє держава у цивільних відносинах.
Перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган відповідачі у справі в силу закону мають відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.
Зобов`язання відповідача з компенсації витрат позивача за пільгове перевезення пасажирів не обмежується тільки сумою визначеною в договорі на 2018 рік, а встановлені вищевказаними нормами чинного законодавства, тому розраховуються з фактичних витрат позивача і не залежать від наявності у відповідача коштів.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Антоніка С.Г., Березкіну О.В.
Ухвалою суду від 23.02.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/3297/21. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/3297/21.
До Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 908/3297/21.
Ухвалою суду від 04.07.2022 відмовлено Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21 залишено без руху.
Управлінню праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надано можливість усунути недоліки апеляційної скарги та надати до апеляційного господарського суду:
- оригінал платіжного документа про сплату судового збору у сумі 5 776,99 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21;
- докази направлення апеляційної скарги з додатками на адресу позивача, листом з описом вкладення;
27.03.2022 від скаржника повторно надійшло клопотання про відстрочку сплати судового збору та докази надсилання копії апеляційної скарги іншим учасникам справи.
Ухвалою суду від 03.04.2023 відмовлено Управлінняю праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21 - повернуто скаржнику.
Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області повторно звернулося з апеляційною скаргою.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.05.2023 апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме:
- оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у сумі 5 776,99 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21;
До канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.
Ухвалою суду 10.05.2023 р. задоволено клопотання Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21. Поновлено строк на апеляційне оскарження Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 14.08.2023 о 12:00 годин.
Рішенням ВРП від 20.07.2023р. ОСОБА_1 , звільнено з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, у зв`язку з чим, на підставі розпорядження керівника апарату суду №1662/23 від 11.08.2023, проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Березкіна О.В., Кощеєв О.В.
Від представників позивача та відповідача надійшли клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2023 справу №908/3297/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідача), судді: Березкіної О.В., Кощеєва І.М.
Призначено проводити судові засідання у справі №908/3297/21 в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засіданні №207) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку “EasyCon”
14.08.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

24.01.2019 між Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (Платник) та Публічним акціонерними товариством “Українська залізниця” в особі структурного підрозділу “Запорізька дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Придніпровська залізниця” (Перевізник) укладено договір №ПР/ДН-3-1946 НЮдч про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні (далі –       Договір), предметом якого є відносини сторін щодо відшкодування витрат за пільговий проїзд на внутрішніх лініях залізничним транспортом у приміському сполученні за рахунок коштів міського бюджету в межах кошторисних призначень (п. 1.1 договору).
В пункті 1.2 договору (з урахуванням додаткової угоди від 24.12.2019) визначено, що відшкодування витрат за пільговий проїзд залізничним транспортом у приміському сполученні здійснюється в 2019 році на суму кошторисних призначень 650614,00 грн.      
Відповідно до розрахунку-довідки про відшкодування збитків від перевезень пільгової категорії громадян у приміському сполученні за 12 місяців 2019 року збитки від здійснених перевезень пасажирів пільгової категорії протягом січня-грудня склали 907369,07 грн. При цьому Управлінням компенсовано 650614,00 грн. (в межах суми договору).
Як свідчать матеріали справи, СП “Запорізька дирекція залізничних перевезень” РФ “Придніпровська залізниця” ПАТ “Українська залізниця” складено облікові форми про надані послуги за перевезення залізничним транспортом в приміському сполученні окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету за січень-грудень 2019 року на загальну суму 907369,07 грн.       (копії містяться в матеріалах справи). Управлінню праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області виставлені відповідні рахунки згідно облікових форм (копії містяться в матеріалах справи).
Таким чином за період січень-грудень 2019 року пільгової категорії громадян було перевезено на суму більшу, аніж відповідачем прийнято до сплати.
21.09.2021 позивач направив відповідачу претензію на суму 256755,07 грн. У відповіді на претензію відповідач зазначив, що у нього відсутня заборгованість за договором.   Правових підстав для задоволення претензії немає.      

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.
Майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 144 ГК України). 
В частині 1 ст. 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2  ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. 
За змістом пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України        права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту визначаються виключно Законами України.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України        та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”.
Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Відповідача збитків завданих в звязку з пільговим перевезенням громадян.
Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993 р., законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до частини шостої ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Обслуговуючи категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.
Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, Держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати збитки, понесені залізничним транспортом, за рахунок державного або місцевого бюджетів у залежності від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що частина шоста ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» діє у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом N 4443-VI ( 4443-17) від 23.02.2012 р.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, виходив, зокрема, з того, що за змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, суд вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. за № 256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» ( далі - Порядок № 256 ), у якому визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. З огляду на пункт 3 Порядку № 256, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради. Суд зазначив, що зобов`язаннями щодо компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитися в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.
Позивач ( Залізниця ) просить стягнути збитки за пільгові перевезення громадян у період з 01.10.2019 по 31.12.2019. Таким чином, спірні правовідносини виникли у 2019 році.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Бюджетного кодексу України визначено, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу.
Відповідно до ст. 7 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети є самостійними. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленими за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.
Статтею 89 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Так до 2017 року, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян ( абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої ст. 89 Бюджетного кодексу України ). Проте, абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої ст. 89 виключено на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016.
Статтею 91 Бюджетного кодексу України визначено видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (підпункт "ґ" пункту 3 частини першої статті 91 ).
У статтю 102 Бюджетного кодексу України також були внесені зміни на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016 р.. Так, з 01.01.2017 р. з Бюджетного кодексу України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (частину п`яту ст. 102 Бюджетного кодексу України виключено на підставі Закону від 20.12.2016 р. № 1789-VIII).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 20.12.2016 №1789-VIII внесені зміни до Бюджетного кодексу України. Названий Закон набрав чинності з 01.01.2017. Зміни були, зокрема, внесені до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, якими частину п`ять ст. 102 (щодо субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, до яких віднесено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян) виключено, та з підпункт «б» пункту 4 частини першої статті 89 виключено абзац 5, яким компенсації ані виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян було віднесено до переліку державних програм соціального захисту.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Порядок № 256 був розроблений відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, до якої, як було зазначено, 20.12.2016       були внесені зміни.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що суд має застосовувати законодавство чинне на момент спірних правовідносин, у даному випадку чинне у 2019 році та яке регулює саме спірні правовідносини.
Проте, суд першої інстанції  не врахував внесених до законодавства змін, що призвело до помилкового ухвалення рішення про стягнення з Відповідача витрат на перевезення Залізницею визначених категорій громадян.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги  в частині того, що: 
«…суд першої інстанції неправильно застосовав норми матеріального права, зокрема частини шостої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 …»
Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами частини першої статті 7 Закону України від 04.07.1996 р. № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.
Разом з тим, частина шоста статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються AT "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що тарифи на перевезення пасажирів та багажу в приміському сполученні встановлені AT "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади, а також що тариф, який встановлений AT "Укрзалізниця" не забезпечує рентабельності цих перевезень, стягнення з Відповідача збитків в приміському сполученні в 2019 році не обґрунтовані
Закон України від 20.12.2016 p. № 1789-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» доповнив пунктом 204 частину першу статті 91 Бюджетний кодекс України. Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать й, зокрема, пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним пунктом 204 частини першої статті 91 Бюджетного кодексу України.
Стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, які можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватись. Тобто кожна рада сама вирішує, на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91.
      Вказані обставини є істотними для правильного вирішення спору, за таких обставин доводи Скаржника у цій частині знайшли своє підтвердження.
Таким чином, правильне застосування вказаних норм є передумовою правильного застосування ч. 6 ст. 9 Закону "Про залізничні перевезення", відповідно до якої збитки залізничного транспорту загального користування відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг. Наведений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2022 р. у cправі № 904/141/20.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 р. в адміністративній справі №640/21817/18 за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" до виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності в частині невиділення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд, стягнення коштів за спірний період у 2018 році зазначив, що з 01.01.2017 р. з БК України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (ст. 102 БК). У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що якщо з місцевого бюджету будуть здійснюватися видатки на фінансування пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільг, то орган місцевого самоврядування обов`язково має прийняти відповідне рішення про здійснення видатків з місцевого бюджету на покриття гарантованих державою пільг з послуг зв`язку та інших пільг, до яких за певними категоріями відносяться й пільги з безкоштовного перевезення залізничним транспортом. Якщо органом місцевого самоврядування таке рішення не прийнято, підстав на укладання договору з ПАТ "Українська залізниця" (її регіональними відділеннями) немає, як немає й підстав для виплати їй компенсації з місцевого бюджету. Органи місцевого самоврядування не зобов`язані передбачати своїм рішенням видатки для усіх осіб, яким право на безкоштовний проїзд залізничним транспортом гарантоване державою. Вони можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету.
Як зазначено скаржником, та не заперечується позивачем: «…у спірний період між Позивачем і Відповідачем було укладено Договір №ПР/ДН-3-19 10 НЮдч від 24.01.2019 про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні на суму фінансування в 2019 році в розмірі 650614,00 грн. відповідно до рішення 56 сесії Бердянської міської ради від 22.12.2018 №34 “Про затвердження Програми компенсаційних виплат за надані пільги окремим категоріям громадян на 2017-2019 роки в новій редакції” (далі -Програма), та згідно рішення сесії Бердянської міської ради №73 від 21.12.2019.
Відповідно до пункту 1.1. Договору відшкодування витрат здійснювалось за рахунок місцевого бюджету в межах кошторисних призначень.
Сума компенсації за договором складала 649 000,00 грн. Сторони досягли згоди, що зміни та доповнення до договору вносяться за погодженням сторін шляхом підписання додаткової угоди (п. 6.2. Договору № ПР/ДН-3-19-10НЮдч від 24.01.2019). Так, додатковою угодою № 1 до договору № ПР/ДН-З-19-ЮНЮдч від 24.01.2019 року за домовленістю сторін була збільшена сума договору до 650 614,00 грн згідно рішення сесії Бердянської міської ради №73 від 21.12.2019.
Сторони визначили у пункті 7.1, що даний договір вступає в силу з моменту підписання, а умови договору застосовуються згідно з ч. 3 ст. 631 ЦК України з 01.01.2019  і діють до 31.12.2019.
Договір № ПР/ДН-3-19-10НЮдч від 24.01.2019 підписаний сторонами та скріплений їх печатками без жодних застережень та зауважень. Зобов`язання за вказаним Договором управлінням було повністю виконано, що Позивачем не заперечується…»
Враховуючи внесені зміни до законодавства, враховуючи місцеву бюджетну програму та прийняте органом місцевого самоврядування з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету відповідне рішення, а також належне виконання Відповідачем умов укладеного з Позивачем Договору про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом в сумі погодженної компенсації 649 000,00 грн, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги і доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2019 рік.
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню
Оскільки розглядаючи справу, місцевий господарський суд застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з ухвалення нового, про відмову в задоволені позовних вимог. Апеляційна скарга, відповідно, підлягає задоволенню.
Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що : « … Верховним Судом у постанові від 03.03.2020 № 904/94/19 визначено, що відповідно -до от. 92 Конституції України права і свободи людини…
… Ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що …виключно законами України визначаються пільги щодо оплати …
… Аналізуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 № 904/94/19, вбачається, що…
… При цьому, зміни в бюджетному законодавстві, що відбулись та на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не свідчать про можливість відступлення від зазначеного висновку Верховного Суду та забезпечення «безумовного обов`язку держави в особі її органів відшкодувати такі пільги», в тому числі, й з місцевого бюджету, оскільки у відповідності до положень ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» до основних принципів місцевого самоврядування належить, в тому числі, поєднання місцевих і державних інтересів.
Окрім цього, згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»…
… При цьому, відповідачем не враховано позицію Міністерства соціальної політики, викладену у листі від 23.03.2022 №3006/0/2-22/56 згідно якої…
… Відповідно до п.1.2. договору сума договору на 2019 рік становить 650 614,00 грн.
Відповідно до розрахунку-довідки про відшкодування збитків від перевезень пільгової категорії громадян у приміському сполученні за 12 місяців 2019 року збитки від здійснених перевезень пасажирів пільгової категорії протягом січня-грудня склали 907 369,07грн. Управлінням компенсовано 650 614,00 грн. (тобто в межах суми договору), заборгованість складає загальним розміром за 2019 рік - 256 755,07 грн.
Таким чином, за період січень-грудень 2019 року пільгової категорії громадян було перевезено на суму більшу, аніж відповідачем прийнято до сплати. Й відповідачем збитки в розмірі 256 755,07 грн. не відшкодовані.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти…
… Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.
Тобто, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що…
… Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано Залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на то державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати понесені витрати позивачу.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020          року у справі №904/94/19.
У рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року вказано, що …
… З огляду на те, що відповідач, не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян в повному обсязі, відповідно до вимог чинного законодавства - він зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати на перевезення пільговиків.
Крім того, зобов`язання відповідача з компенсації витрат позивача за пільгове перевезення пасажирів не обмежується тільки сумою визначеною в договорі на 2018 рік, а встановлені вищевказаними нормами чинного законодавства, тому розраховуються з фактичних витрат позивача і не залежать від наявності у відповідача коштів.
Ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що…
… З огляду на викладене, звертає увагу на те, що Законом Українищ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 20.12.2016№ 1789-VIII внесені зміни до Бюджетного кодексу України. Названий Закон набрав чинності з 01.01.2017.
Зокрема, внесено зміни до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, якими …
… Таким чином, відповідач зазначає про застосування до спірних правовідносин положення пп. «ґ» п. З ч. 1 ст. 91 БК України як одну із підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою той факт, що положення Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 (ч. 2 п. 9) встановлюють порядок направлення облікових форм, які с підставою для проведення компенсаційних виплат за пільговий проїзд залізничним транспортом окремих категорій громадян, також органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.
В свою чергу, законодавцем при внесенні змін до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України не скасовано положення основного Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян (№ 1359), так само як не скасовано імперативний обов`язок залізничного перевізника з перевезення пільгових категорій пасажирів.
По зазначеній категорії спору саме облікова форма є тим самим первинним документом, на підставі якого Відповідач зобов`язаний відшкодовувати Позивачу збитки за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом. Зазначене підтверджується постановами Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 904/94/19, від 10.10.2018 у справі №904/9488/17.
Вказаний порядок визначає механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок, в тому числі, коштів місцевих бюджетів.
В той же час, Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.
Конституційний Суд України висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги у залежність від видатків бюджету {рішення від 20.03.2002 М> 5-рп/2002, від 17.03.2004№ 7-рп/2004, від 01.12.2004№ 20-рп/2004, від 09.07.2007№ 6-рп/2007).
До того ж, висновки відповідача щодо наявності права у кожної ради самостійно вирішувати на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91» призводять до фактичного позбавлення Позизача на право, гарантоване законом, щодо отримання компенсаційних виплат за здійснені перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом через відсутність фінансового ресурсу.
В свою чергу, за приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основний Закон України встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. З ст. 8).
Закріплення в Основному Законі України принципу верховенства права, невідчужуваності й непорушності прав і свобод людини і громадянина, гарантій їх здійснення та захисту визначає зміст законів, інших нормативно-правових актів, які повинні прийматися на основі Конституції і відповідати їй (ч. 2 ст. 8).
Пряма дія норм Конституції України означає, що ці норми застосовуються безпосередньо. Законами України та іншими нормативно-правовими актами можна лише розвивати конституційні норми, а не змінювати їх зміст. Закони України та інші нсрмативно-правові акти застосовуються лише у частині, що не суперечить Конституції України.
З огляду на встановлений імперативний обов`язок державних органів та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не можуть бути визнані правомірними та правильними посилання Відповідача про наявність лише права передбачати відповідне фінансування пільг, яке встановлено, зокрема, законом України «Про залізничний транспорт», оскільки ані Конституція, ані закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», не містять встановленої законом можливості не виконувати зобов`язання з фінансування пільг, та, відповідно, вирішувати питання щодо відмови" у такому фінансуванні, виключно з мотивів невідповідності таких витрат місцевого бюджету.
За наведених вище обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, що виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.
Перевезення пасажирів на пільгових умовах AT "Українська залізниця" виконано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач, у силу закону має відшкодувати понесені позивачем збитки (витрати)…» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і позицій Верховного Суду, які не є подібними з правовідносинами, які склалися між сторонами у цій справі №908/3297/21, що розглядається, саме за змістовним критерієм. 
   Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
       У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що позивачеві було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у, а його доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, викладених вище.
          За таких обставин, висновки суду першої інстанції, що Відповідач має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати Позивачу є безпідставними , та свідчать про порушення судом першої інстанції ч. ч. 1,3 ст. 86 та ч. 5 ст. 236 ГПК України і, як наслідок, ухвалення необгрунтованого та незаконного рішення, яке підлягає скасування.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нове рішення про відмову у задоволені позову.
Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути скасоване, а в позові відмовлено.

Розподіл судових витрат:

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Акціонерне товариство “Українська залізниця”, в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 у справі №908/3297/21 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022р. у справі № 908/3297/21 - скасувати. 
Прийняти нове рішення.
В задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця”, в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області  5776,99 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.
Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст постанови складено та підписано 17.08.2023

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                          І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                          О.В. Березкіна