П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/1022/23	
Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Бітова А.І,
          Танасогло Т.М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023р. по справі за адміністративним ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 1.08.2022р. по 31.08.2022р.; з 1.09.2022р. по 18.09.2022р.; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 1.08.2022р. по 31.08.2022р.; з 1.09.2022р. по 18.09.2022р..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у ЗСУ починаючи з 25.02.2022р. та у період з 1.08.2022р. до 6.09.2022р. перебував у районі ведення військових дій, а саме в селі Посад -Покровському Херсонського району Херсонської області, однак факт виконання позивачем бойового завдання протягом вказаного періоду не було зафіксовано командуванням ВЧ НОМЕР_1 , адже позивачу не було доведено жодного наказу. 
8.09.2022р. ОСОБА_1 отримав наказ командира роти про наступ, який фактично полягав у просуванні в несправній бойовій машині через мінне поле без попередньої вогневої підготовки, що підтверджується поясненнями щодо службового розслідування від 12.09.2022р., у зв`язку з чим відмовився від його виконання. 
Позивач зазначив, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.09.2022р. №247 з 18.09.2022р. його виключено зі списків особового складу військової частини, а з 19.09.2022р. – з усіх видів забезпечення військової частини, а наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.10.2022р. №170 «Про результати службового розслідування» за невиконання бойового наказу позивача позбавлено виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.09.2022р. №168 за вересень 2022р.. 
Вважаючи вказані дії військової частини протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із відсутністю доказів про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у спірний період, чинністю п.4 наказу командира ВЧА0666 від 8.10.2022р. №1170, яким встановлено не виплачувати додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за вересень 2022 року, та який є чинним, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 1.08.2022р. по 31.08.2022р.; з 1.09.2022р. по 18.09.2022р..
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 Гранатометник 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону ОСОБА_1 проходить з військову службу у ВЧ  НОМЕР_1 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 8.10.2022р. за №1170 «Про результати службового розслідування» встановлено, що відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608, наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 9.09.2022р. №1806 «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов за фактом відмови від виконання бойового наказу ОСОБА_1 (а.с.15-35). 
В межах проведення службового розслідування, головний сержант ОСОБА_1 надав письмові пояснення від 12.09.2022р., де зазначив, що 8.09.2022р. він отримав наказ командира роти про наступ, який був самогубним та злочинним, оскільки наступ без вогневої підтримки, в наступ мали їхати в бойовій машині через мінне поле, на несправній техніці, десант не відкривався зсередини. Не передбачена евакуація поранених. В наступ посилали свідомо не здатних до бойових дій (скарги за здоров`я, поранення, відсутність відпочинку, низький морально-психологічний стан).
Під час проведення службового розслідування було досліджено службову характеристику та службову картку солдата ОСОБА_1 , згідно яких за час проходження служби військовослужбовець зарекомендував себе з негативної сторони, не дисциплінований, працьовитість низька, до виконання службових обов`язків ставиться формально, на критику не завжди реагує адекватно, авторитетом серед командирів та військовослужбовців не користується.
Згідно зазначеного наказу від 8.10.2022р. №1170 ОСОБА_1 по суті заданих йому питань пояснив у письмовій формі, що 8.09.2022р. було шикування та доводилась бойова задача, був розподіл на бойові групи та на шикуваннях вияснилось, що мінні поля не зняті до кінця, що підвозу боєкомплектів не буде, десант не відкрився з внутрішньої сторони, евакуації поранених не буде. Виходячи з вищезазначених причин, він відмовився від виконання бойового завдання.
Пунктом 4 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 8.10.2022р. №1170 встановлено не виплачувати додаткову винагороду передбачену постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за вересень 2022 року.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_1 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2 Закону №2232-XII).
Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
На виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. №69 КМУ прийнято Постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі - Постанова №168).
Відповідно до п.1 Постанови №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 1.06.2022р..
Відповідно до абз.3, 4 п.3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно із п.4 окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000грн. або 30 000грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
З огляду на вказані норми судова колегія дійшла висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 окремого доручення.
Разом з тим, п.п.9.7 п.9 згаданого Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000грн. або 30 000грн., не включаються.
Отже, військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000грн. або 30 000грн.
При цьому, така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди. Однак, у разі, якщо військовослужбовець відмовився виконувати бойові накази (розпорядження) командира, такий військовослужбовець до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди у конкретному місяці не включається.
Бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах ОСОБА_1 пов`язує з невиплатою йому додаткової винагороди до грошового забезпечення, передбаченої Постановою КМУ №168, у розмірі 100 000грн. за серпень та вересень 2022 року.
Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 була виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., в розмірі 30 000грн. за серпень 2022 року (а.с.66-67, 89).
При цьому, документи, які підтверджують участь ОСОБА_1 у бойових діях в серпні та вересні 2022 року відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000грн., передбаченої Постановою КМУ №168, у вказаних місяцях.
Згідно матеріалів справи, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023р. витребувано у ВЧ НОМЕР_1 інформацію щодо періодів безпосередньої участі у бойових діях військовослужбовця ОСОБА_1 у періоди служби: з 1.08.2022р. по 31.08.2022р.; з 1.09.2022р. по 18.09.2022р..
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 27.03.2023р. до суду від відповідача надійшла інформація від 24.04.2023р., згідно якої солдат ОСОБА_1 дійсно у період з 4.05.2022р. по 31.07.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Відомостей щодо інших періодів безпосередньої участі у бойових діях позивача у ВЧ НОМЕР_1 не має.
При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що в серпні 2022 року він виконував бойове завдання, яке не було зафіксовано командуванням ВЧ НОМЕР_1 . 
Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки, участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди. Більше того, ані до суду першої чи апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не надано доказів оскарження ним бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо належного фіксування виконання у серпні 2022 року бойового завдання, як і не надано суду в рамках даної справи належних доказів виконання ним бойового завдання.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що виплата ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000грн. за серпень 2022 року є правомірною, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог про виплату додаткової винагороди до грошового забезпечення у розмірі 100 000грн. за вересень 2022 року, то судова колегія виходить з наступного.
Згідно матеріалів справи, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №1170 від 8.10.2022р. встановлено не виконання бойового наказу солдатом ОСОБА_1 ..
При цьому, вказаний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 за №1170 від 8.10.2022р. є чинним та доказів щодо його оскарження матеріали справи не містять.
У зв`язку із викладеним, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., за вересень 2022 року, відповідно до п.п.9.7 п.9 Окремого доручення.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачений вичерпний перелік дисциплінарних стягнень та в ньому відсутній такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових виплат до грошового забезпечення військовослужбовця.
Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія виходить із того, що рішення про невиплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168, за вересень 2022 року у зв`язку з невиконанням бойового наказу, не є застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення за наслідками проведеного службового розслідування. Оскільки, за результатами службового розслідування вирішено не накладати на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення.
Вказане рішення було прийнято у зв`язку із виконанням п.9.7 п.9 Окремого доручення, а висновок службового розслідування слугував в якості доказу (фіксації) невиконання військовослужбовцем бойового наказу.
Обмеження виплати додаткової винагороди за своєю правовою природою не є видом юридичної відповідальності, у тому числі адміністративної або дисциплінарної, як помилково вважає апелянт.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, ще для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000грн. не є обов`язковою безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, оскільки положення п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. передбачають виплату додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі також за участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, то апеляційний суд виходить з наступного.
Пунктом 1 Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. встановлено, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешалону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураженням противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів уразі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
При цьому посилання апелянта на те, що окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. не є актом Міноборони у розумінні вимог ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» і на його підставі військовослужбовця не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки Постановою №168 чітко визначено право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди.
Відповідно до п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою КМУ від 26.11.2014р. №671, Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.
Також, пунктом 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7.06.2018р. №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.І. Бітов

                                                                                                    Т.М. Танасогло