Постанова
Іменем України
10 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 551/351/21
провадження № 61-6302св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма 
«ім. Довженка»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко Андрій Миколайович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області, у складі судді Сиволапа Д. С., від 21 листопада 
2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В., від 16 березня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» (далі - ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка А. М. про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельної ділянки.
Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору оренди землі від 01 січня 2014 року, укладеного строком на 10 років, ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» є орендарем належної ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313. 
За весь час орендних відносин позивач використовує земельну ділянку за її цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі виплачує власнику орендну плату.
04 серпня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценком А. М. 27 липня 2020 року було прийнято рішення про припинення права оренди 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» щодо земельної ділянки ОСОБА_1 .
В якості підстави для прийняття такого рішення в реєстрі вказана угода про дострокове розірвання договору оренди землі, укладена 20 вересня 
2017 року між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 .
Однак зазначена угода про розірвання договору оренди землі не укладалась, а була сфальсифікована. У товариства відсутній оригінал такої угоди, натомість відповідно до існуючої у ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» процедури укладання та розірвання договорів оренди землі така угода не могла бути укладеною генеральним директором без погодження зі структурними підрозділами і фахівцями товариства та внесення відповідних записів і змін в облікову документацію. Будь-яка інформація про укладання зазначеної угоди у внутрішній документації товариства відсутня.
Вважає, що наявна зловмисна домовленість між колишнім генеральним директором ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» ОСОБА_2 та орендодавцем  ОСОБА_1 , з огляду на те, що останній отримав оренду плату за землю авансом на 2018-2020 роки.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» просило суд: 
- визнати недійсною угоду про розірвання договору оренди землі 
від 01 січня 2014 року, яка укладена 20 вересня 2017 року між 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 ,
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» земельну ділянку з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313, площею 3,8467 га, та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка А. М., індексний номер 53320055 від 27 липня 2020 року щодо припинення іншого речового права (права оренди) 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» відносно земельної ділянки з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313 та поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині права оренди вказаної земельної ділянки позивачем на підставі вищевказаного договору оренди.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області 
від 21 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, у задоволенні позову 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» відмовлено.
Суди попередніх інстанцій виходили із недоведеності позовних вимог та зазначення позивачем взаємовиключних підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною. Судами встановлено, що угода була підписана генеральним директором ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» 
ОСОБА_2, доказів на підтвердження того, що було відсутнє волевиявлення сторін на укладення такої угоди, або ОСОБА_2 не мав повноважень на її підписання, що вона була сфальсифікована та укладена після звільнення ОСОБА_2 із займаної посади позивачем не надано. Необґрунтованими суди вважали також посилання позивача на наявність зловмисної домовленості між підписантами оспорюваної угоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Також заявник просить передати справу на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
28 квітня 2023 року ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У травні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/11163/17, від 18 червня 2019 року у справі № 920/330/18, 
від 17 липня 2018 року у справі № 915/1145/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 551/410/19, від 04 липня 2018 року у справі № 369/1923/15-ц, 
від 19 серпня 2020 року у справі № 387/970/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 544/35/18, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, 
від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 753/7290/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що відповідач не надав оригіналу оспорюваної угоди про розірвання договору оренди. Вважає, що судами встановлено обставину укладення зазначеного правочину за відсутності належних доказів.
Посилається на відсутність в оспорюваній угоді дати припинення дії договору оренди (дати державної реєстрації угоди про розірвання договору), кадастрового номеру земельної ділянки, її площі та місця розташування, незрозумілі умови щодо порядку повернення земельної ділянки орендодавцю, отримання орендодавцем орендної плати після укладення угоди про розірвання договору оренди, відкладну державну реєстрацію припинення права на підставі угоди. Вважає, що вказане свідчить про суперечливу та недобросовісну поведінку ОСОБА_1 .
Додатково посилається на наявність ознак зловмисної домовленості між підписантами оспорюваної угоди, що є підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 232 ЦК України. Також звертає увагу на відсутність у товариства наміру розривати договір оренди землі.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8467 га, що розташована на території колишньої Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, кадастровий номер 5325781600:00:004:0313.
01 січня 2014 року між ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Агрофірма 
«ім. Довженка» в особі директора виробничого підрозділу «Агрофірма «Гоголево» ОСОБА_3 укладено договір оренди землі.
За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове приватне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313, площею 
3,85 га. Строк дії договору 10 років.
01 січня 2014 року сторонами договору оренди складено акт приймання-передачі земельної ділянки.
07 грудня 2015 року здійснено реєстрацію права оренди ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на земельну ділянку з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313 на підставі договору оренди від 01 січня 2014 року.
27 липня 2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Доценком А. М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313, індексний номер рішення 53320055. Підставою для прийняття рішення вказано угоду від 20 вересня 2017 року про розірвання договору оренди землі між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 .
Згідно тексту наданої нотаріусом суду копії угоди про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2014 року, яка датована 20 вересня 2017 року, сторони, а саме: ОСОБА_1 та орендар ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» в особі генерального директора ОСОБА_1, дійшли взаємної згоди про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2014 року.
Сторонами угоди 20 вересня 2017 року підписано акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером 5325781600:00:004:0313, який є додатком до угоди про дострокове розірвання договору оренди землі 
від 01 січня 2014 року.
Згідно з пунктом 18.1 статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», затвердженого загальними зборами товариства (протокол № 05/18/2016 
від 18 травня 2016 року) для керівництва поточною діяльністю товариства утворюється одноосібний виконавчий орган - генеральний директор.
Генеральний директор без доручення діє від імені товариства в тому числі розпоряджається майном товариства, укладає договори та інші угоди, затверджує правила, процедури та інші внутрішні документи тощо 
(пункт 19.5 статуту).
Загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» 27 грудня 2017 (протокол № 12/27/2017) припинено повноваження генерального директора товариства ОСОБА_2 у зв`язку зі звільненням з посади, а на посаду генерального директора призначено ОСОБА_4.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частина третя статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
Розірвання договору за взаємною згодою сторін є двостороннім правочином, до якого застосовуються загальні правила про вчинення правочину.
Розірвання договору є вольовою дією, яка спрямована на припинення на майбутнє зобов`язань, які виникли з договору. Сутність розірвання договору виражається відмовою від виконання умов договору і від прийняття виконання за цим договором. Розірвання договору спричиняє повне припинення на майбутнє зобов`язань сторін договору.
Особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відомості про органи юридичної особи є відкритими. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут (статті 92, 93, 97, 99 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним 
(частина перша статті 232 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» посилалося на те, що оспорювана угода
від 20 вересня 2017 року є недійсною, оскільки не відповідає волевиявленню орендаря, сфальсифікована її підписантами в частині дати, укладена від імені товариства за відсутності його волевиявлення, без дотримання належних внутрішніх процедур та за наявності зловмисної домовленості представника орендаря з орендодавцем.
Встановивши, що оспорювана угода підписана сторонами договору оренди, від імені орендаря діяв його генеральний директор (виконавчий орган товариства), з урахуванням ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження підписання угоди неуповноваженою особою чи наявності зловмисної домовленості між її підписантами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому, судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку положенням статуту товариства, наявності у генерального директора повноважень на укладення від імені товариства такого виду угод, а також відсутності належних доказів укладення оспорюваної угоди в інший час.
Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у подібних справах за позовами ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», зокрема у постановах від 02 листопада 2020 року у справі№ 551/410/19, від 10 серпня 2021 року у справі № 551/388/19, від 10 серпня 2021 року у справі 
№ 529/464/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 551/1323/19, 
від 26 листопада 2021 року у справі № 551/1320/19, від 24 грудня 2021 року у справі № 551/1325/19, від 12 квітня 2022 року у справі № 551/409/19, 
від 18 травня 2022 року у справі № 551/1324/19, від 07 вересня 2022 року у справі № 551/1321/19, від 27 жовтня 2022 року у справі № 551/1322/19, 
від 26 червня 2023 року у справі № 551/348/21, від 28 червня 2023 року у справі № 551/350/21, від 20 липня 2023 року у справі № 551/342/21.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами наявності підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належну правову оцінку.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Посилання касаційної скарги на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо розподілу обов`язків доказування та не застосування положень частини четвертої статті 81 ЦПК України є необґрунтованими, з огляду на те, що зазначена норма визначає лише право суду визнати певні обставини, яке суд реалізує за своїм внутрішнім переконанням, оцінивши поведінку учасників в судовому процесі та фактичні обставини справи у їх сукупності.
Колегія суддів зауважує, що у справі, яка переглядається, суди надали належну правову оцінку поведінці учасників справи, фактичним обставинам справи, а також наявним у її матеріалах доказам у їх сукупності та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною з підстав, зазначених у позові.
Висновки судів не суперечать висновкам Верховного Суду, на які послався заявник у касаційній скарзі.
Щодо клопотання ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду
Підставою для передачі справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» зазначало те, що справа містить виключну правову проблему, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі 
№ 757/172/16-ц зазначала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
У справі, яка переглядається, заявник належним чином не мотивував наявність виключної правової проблеми. Водночас, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постановах від 02 листопада 2020 року у справі                        № 551/410/19, від 10 серпня 2021 року у справі № 551/388/19, 
від 10 серпня 2021 року у справі № 529/464/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 551/1323/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 551/1320/19, від 24 грудня 2021 року у справі № 551/1325/19, від 12 квітня 2022 року у справі № 551/409/19, від 18 травня 2022 року у справі № 551/1324/19, 
від 07 вересня 2022 року у справі № 551/1321/19, від 27 жовтня 2022 року у справі № 551/1322/19, від 26 червня 2023 року у справі № 551/348/21, 
від 28 червня 2023 року у справі № 551/350/21, від 20 липня 2023 року у справі № 551/342/21 вже викладав правові висновки в подібних справах за позовами ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» до фізичних осіб про визнання недійсними угод про дострокове розірвання договорів оренди землі. Висновки судів попередніх інстанцій у справі, яка переглядається, узгоджуються із висновками Верховного Суду у вказаних справах.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати чи Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення залишенню без змін.
Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу 
Доценко А. М. судові рішення в касаційному порядку не оскаржує.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» залишити без задоволення.
Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 березня 
2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников