Дата документу 05.09.2023 Справа № 336/8033/23

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 336/8033/23 Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С. 
Провадження №22-ц/807/1857/23                        Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача                        Подліянової Г.С.,
суддів:                                                        Гончар М.С., 
                                                               Маловічко С.В., 
                                                               
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Трачук Наталії Іванівни, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2023 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, - 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , представник, адвокат Трачук Наталія Іванівна звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури,Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури.

Свої вимоги мотивувала тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2022 року по справі № 336/652/18, ОСОБА_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, виправданий через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року залишено без змін. 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру, таким чином з 28 квітня 2017 року по 21 лютого 2023 року, впродовж 69 місяців та 24 днів він перебував під незаконним кримінальним переслідуванням.

Із посиланням на ст. 1176 ЦК України та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розглядування, прокуратури і суду», позивач зазначав, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він упродовж майже 6 років перебував під слідстом та судом, зазнав душевних страждань, які виразились у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунки із сім`єю, близькими людьми та оточуючими, приниження честі та гідності, негативниз змінах в емоційному стані, внаслідок незаконного повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочинів, яких він не скоював, що надає йому право на отримання компенсації. Мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню складає 69 місяців х 6 700 грн = 462 300 грн, 23 дні: 6 700 х 23 : 30 = 5 360, всього 467 660 грн. 
На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 , представник, адвокат Трачук Наталія Іванівна просила суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 64 000 грн та моральну шкоду в розмірі 467 660 грн. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на правничу допомогу) у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки порушено правила об`єднання позовних вимог.

Не погоджуючись з таким судовим рішення, ОСОБА_1 , представник, адвокат Трачук Наталія Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 336/8033/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до положень ст.31 ЦПК України суд повинен був передати справу до визначеного ним суду (Заводського чи іншого, згідно ухвали, Орджонікідзевського), а не повертати позовну заяву затягуючи строки розгляду справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам  не відповідає.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем в позові заявлено декілька вимог, які не можуть бути предметом розгляду в одному суді, оскільки вимога про стягнення витрат на правничу допомогу, надану у кримінальному провадженні у сумі 64 000 грн відноситься до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, а вимога про відшкодування моральної шкодли у сумі 467 660 грн відноситься за вибором позивача або до юрисдикції Заводського районного суду м. Запоріжжя (за місцем реєстрації позивача), або Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя чи Печерського районного суду м. Києва (за місцезнаходженням відповідача). Таким чином, з метою недопущення розгляду даної справи з порушенням правил підсудності, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 467 660 грн, яка є значно більшою, ніж вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу (надану за учась у кримінальному провадженні) – 64 000 грн, позовна заява повинна бути повернута позивачу для вирішення питання направлення її до суду відповідно до вибору позивача: або за місцем знаходження відповідачів, або за місцем його реєстрації. 
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного. 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Судом встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури,Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, відповідно до якого просив суд: стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 64 000 грн (витрати за надання адвокатських послуг у кримінальному провадженні) та моральну шкоду в розмірі 467 660 грн, а також судові витрати (витрати на правничу допомогу) у розмірі 30 000 грн.

Частиною 1 ст. 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька позовних вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). 
Суд з урахуванням положень частини 2 цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

Одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Відповідно до положень частини третьої статті 188 ЦПК України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні – до початку розгляду справи по суті у кожній справі.

Відповідно до ч.4 ст.188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до ч. 6 ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостіне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Відповідно до положень частини сьомої ст. 188 ЦПК України про об`днання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`днання позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інще не встановлено законом.

Підставою для звернення ОСОБА_1 із позовною заявою стало завдання йому матеріальної шкоди внаслідок кримінального переслідування органами досудового слідства та прокуратурою за обвинуваченням останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, який був виправданий вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2022 року по справі № 336/652/18, через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, залишений ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року без змін. Зазначає, що впродовж 69 місяців та 24 днів він перебував під незаконним кримінальним переслідуванням, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 заявлено дві самостійні вимоги:
1) про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 64 000 грн (витрати на надання адвокатських послуг у кримінальному провадженні);
2) про стягнення моральної шкоди в розмірі 467 660 грн, завдану незаконним кримінальним переслідуванням .

Враховуючи зазначене, вбачається, що всі вимоги позивача підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. 

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Відповідно до положень частини першої статті 23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судлчинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою – четвертою цієї статті.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. 

Положеннями п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01.03.2023 встановлено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із загальним правилом ч.2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.

Відповідно до положень ч.4 ст.28 ЦПК України позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч.15 статті 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) — це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів.
Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Із системного аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що не виключаючи можливість для позивача звернутися до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність надає йому можливість також звернутися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачами по справі зазначено:

1) Державну казначейську службу України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6 – територія Печерського району м. Києва, а відтак теритогрівальна юрисдикція Печерського районного суду м. Києва);

2) Запорізьку обласну прокуратуру (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29-А – територія Вознесенівського району м. Запоріжжя, а відтак територіальна юрисдикція Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя);

3) Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29-А – територія Вознесенівського району м. Запоріжжя, а відтак територіальна юрисдикція Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя).

Згідно з позовом, місцем реєстрації позивача зазначено: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Заводського району м. Запоріжжя, а відтак територіальна юрисдикція Заводського районного суду м. Запоріжжя. 

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної осоюи, сформованого суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 10 серпня 2023 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9). 

Відповідно до положень частини першої статті 31 ЦПК України суд, передає справу на розгляд іншому суду, чкщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудності з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги – не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Отже, оскільки справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду, то суд першої інстанції на підставі п.1 ч.1, ч.3 ст.31 ЦПК України своєю ухвалою повинен був передати справу на розгляд до Заводського районного суду м. Запоріжжя (за місцем реєстрації позивача), або до Ордженікідзевського районного суду м. Запоріжжя чи Печерського районного суду м. Києва (за місцезнаходженням відповідачів).

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. «Голдер проти Об`єднаного Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, № 333-Б, ст. 42, п. 36). 

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 11 серпня 2023 року ухвала про повернення позову підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Трачук Наталії Іванівни - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2023 року про повернення позовної заяви у цій справі скасувати.

Справу № 336/8033/23 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 05 вересня 2023 року.
Головуючий, суддя Суддя Суддя 
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.