КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
               
єдиний унікальний номер справи: №758/15666/16-ц
номер провадження №22-ц/824/6073/2023
 
Д О Д А Т К О В А    П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
  18 липня 2023 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                     судді - доповідача                        Білич І.М.
                     суддів                                             Мостова Г.І., Слюсар Т.А.
                     секретаря                                       Рагушіній І.В.
                     за участі:                           представника позивача - адвоката Фумельова І.О.
                                                                відповідача ОСОБА_1 
                                      представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Єкимова І.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду міста Києва Захарчук С.С.,
у цивільній справі №758/15666/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності на гаражний бокс,-
 
в с т а н о в и л а:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності на гаражний бокс.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , відмовлено.
02 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою щодо вирішення питання розподілу судових витрат понесених нею, у зв`язку з розглядом даної справи та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Посилаючись на те, що про наявність рішення Подільського районного суду міста Києва їй стало відомо 31 січня 2023 року, просила поновити їй строк на подання доказів щодо розміру понесених судових витрат. 
 
Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, відмовлено.
 
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на його необґрунтованість, просила додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву про розподіл судових витрат, задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що позовну заяву було подано позивачем у 2016 році, заперечення на яку подавалися відповідно до норм ЦПК України які діяли на час їх подання. Частиною 2 ст. 128 ЦПК України в редакції чинній до грудня 2017 року, не було встановлено вимог щодо подання попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору. З 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України, у відповідності до вимог яких, 27 жовтня 2021 року скаржником подано заяву про відшкодування судових витрат, а 02 лютого 2023 року надані докази понесення таких витрат на суму 10 000 грн. Заперечень позивача щодо розміру судових витрат, до суду не надходило. Крім того, згідно постанови Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18, неподання попереднього розрахунку судових витрат не може бути безумовною підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат.
 
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.  
 
У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.
Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду без змін. Вказуючи, що розмір витрат є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Вважаючи, що обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу буде 1 000 грн.
Представник відповідача Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив. 
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність відповідача  в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що до першої заяви по суті спору (заперечення на позов), ні до поданих у подальшому відзивів на позов ОСОБА_1 не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відповідно до ст. 134 ЦПК України.
Однак, погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.
 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
 Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Аналіз ч. 2 ст. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 755/7694/20.
 
З матеріалів справи вбачається, що перша заява по суті спору, а саме, письмові заперечення, була подана до суду першої інстанції відповідачем 05 жовтня 2017 року. 
Однак, станом на день її подання, ЦПК України не містило вимог щодо подання попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни, внесено зміни, зокрема, до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), виклавши, зокрема, п.п. 1-2 ст. 134 ЦПК України у такій редакції: разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
На виконання вимог вказаного Закону, у грудні 2019 року відповідачем направлено на адресу суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому остання вказала, що попередній розрахунок суми судових витрат, понесених нею у зв`язку із розглядом даної справи, складає 10 000 грн.
З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції про ненадання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відповідно до ст. 134 ЦПК України, не відповідає матеріалам справи.
 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, 27 жовтня 2021 року відповідачем було подано до суду першої інстанції відповідну заяву.
 
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч.ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
 
Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу надану їй у зв`язку з розглядом даної справи судом першої інстанції, останньою надано до суду, зокрема, договір про надання правової допомоги адвокатом від 22 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Абліцовою Ю.М. згідно умов якого, адвокат зобов`язалася здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги ОСОБА_1 на умовах і порядку, що визначені договором, а ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Також, позивачем надано до суду акт наданих послуг з правової допомоги від 05 жовтня 2017 року, згідно якого, адвокатом було надано наступні послуги: вивчення матеріалів позовної заяви, оцінка наданих доказів до позовної заяви у цивільній справі Подільського районного суду міста Києва  - 3 години - 1 200 грн.; вивчення судової практики, формування правової позиції захисту, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень клієнту у цивільній справі - 2 год. - 800 грн.; підготовка та подання апеляційної скарги на відкриття провадження до Апеляційного суду міста Києва - 2 год. - 800 грн.; аналіз відповідей на адвокатські запити до Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Київської міської державної адміністрації для формування позиції захисту - 1 год. - 400 грн.; підготовка до участі у судовому засіданні та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні, яке відбулося 05 жовтня 2017 року, надання консультацій клієнту за результатами вказаного судового засідання - 2 год. - 800 грн.; ознайомлення з доказами, долученими представником позивача до матеріалів справи після судового засідання 05 жовтня 2017 року, їх оцінка та надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань захисту клієнта у цивільній справі - 3 год. - 1 200 грн. Загальна сума витрат на правничу допомогу - 5 200 грн.
Згідно акту наданих послуг з правничої допомоги від 30 квітня 2018 року, адвокатом було надано наступні послуги: підготовка до участі у судовому засіданні, складення процесуальних документів та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 11 січня 2018 року, надання консультацій клієнту за результатами вказаного судового засідання - 3 год. - 1 200 грн.; ознайомлення з доказами, долученими представником позивача до матеріалів справи після судового засідання 11 січня 2018 року, їх оцінка та надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань захисту клієнта у справі - 4 год. - 1 600 грн.; підготовка до участі у судовому засіданні, складання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 24 квітня 2018 року, надання консультацій клієнту за результатами вказаного судового засідання - 5 год. - 2 000 грн. Загальна сума витрат на правничу допомогу становить 4 800 грн.
Крім того, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 05 жовтня 2017 року на суму 5 200 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 30 квітня 2018 року на суму 4 800 грн., якими підтверджується факт оплати позивачем коштів за надану їй правничу допомогу.
Отже, позивачем надано належні докази на понесення нею витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, витрати на правничу допомогу у сумі 800 грн. за підготовку та подання апеляційної скарги на відкриття провадження у справі, не підлягають стягненню на користь відповідача.
Також, колегія суддів бере до уваги заперечення представника позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, який вважає, що заявлені до стягнення витрати, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами. 
Таким чином, дослідивши надані відповідачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення представника позивача щодо не співмірності заявлених до стягнення витрат із заявленими позовними вимогами, колегія суддів приходить до висновку, щодо наявності підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 8 000 грн., що є співмірним із складністю справи, наданими адвокатом послугами та часом витраченим адвокатом на надання послуг.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у ньому, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, додаткове рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 270, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року скасувати та постановити нове, за яким:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
 
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя-доповідач:                                        
 
Судді: