ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року   
м. Черкаси   
  	  	
справа № 712/4459/23 провадження № 22-ц/821/1374/23 категорія на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.
секретар: Ярошенко Б.М.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Чугуєнко Дмитро Віталійович
відповідач: ОСОБА_2 
представник відповідача – адвокат Жорнік Марія Олегівна
третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Чугуєнка Дмитра Віталійовича та представника ОСОБА_2 – адвоката Жорнік Марії Олегівни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

12 липня 2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява адвоката Чугуєнка Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви. 
Особою, яка має отримати статус учасника справи відповідача зазначена ОСОБА_2 , а статус учасника справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Черкаської міської ради.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 бажає звернутися до Придніпровського районного суду міста Черкаси із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей Черкаської міської ради про забезпечення повернення дитини в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.
07 липня 2023 року ОСОБА_1 в телефонній розмові з його донькою ОСОБА_3 стало відомо, що її мати ОСОБА_2 готується до виїзду за межі України, до Італії чи Іспанії, що повністю унеможливить судовий захист прав та інтересів позивача на повернення дитини за Гаазькою Конвенцією 1980 року, у зв`язку із чим, позивач звертається до суду із цією заявою.
Станом на дату подання цієї заяви ОСОБА_1 прибув до України, а тому забезпечення позову в частині встановлення графіку побачень з дитиною є ефективним засобом відновлення порушеного права батька на час, поки буде розглядатись справа про повернення дитини у суді.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2023 року заяву адвоката Чугуєнка Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено частково.
Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей Черкаської міської ради про забезпечення повернення дитини в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року до подачі позовної заяви шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонено у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України до набрання судового рішення законної сили.
Копію ухвали негайно направлено до виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України. 

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між батьками малолітньої дитини виник спір щодо незаконного, на думку позивача, переміщення дитини та утримання її на території України, а також повернення дитини до місця її постійного проживання за межами України.
Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.
Судом враховано, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. 
Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.
В заяві про забезпечення позову до подачі позовної заяви представник позивача вказує на те, що позивач має намір звернутися до суду із вимогами про повернення дитини, а не з вимогами про встановлення місця проживання дитини чи вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, тому в задоволенні вимог заяви в частині забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування батька з малолітньою дитиною та зобов`язання передавати малолітню дитину батьку згідно часу спілкування відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Чугуєнка Д.В. оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі просить змінити ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2023 року шляхом додавання абзаців такого змісту в резолютивну частину ухвали:
«Визначити час спілкування малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 кожен тиждень, починаючи з 09:00 години суботи до 09:00 години неділі до ухвалення судом рішення у справі»;
«Зобов`язати матір ОСОБА_2 передавати малолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьку ОСОБА_1 за місцем її проживання, згідно визначеного судом часу спілкування».
Стягнути з відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Жорнік М.О. також оскаржила вказану ухвалу суду в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2023 року як незаконну. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Чугуєнка Д.В. мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував законних інтересів заявника та принципу рівноправності батьків щодо своєї дитини, а саме можливості батьку спілкуватися зі своєю дитиною і фактично обмежив його в реалізації прав, гарантованих законами України та міжнародними актами. 
За таких обставин, ухвала суду підлягає зміні шляхом доповнення її резолютивної частини абзацами, зазначеними в прохальній частині апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Жорнік М.О. мотивована тим, що донька сторін у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та постійно проживає на території України, а отже користується всіма правами, передбаченими Конституцією.
ОСОБА_2 вважає необґрунтованим такий захід забезпечення позову, як заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.
24 лютого 2022 року російська федерація здійснила відкритий широкомасштабний напад на Україну. В країні введено воєнний стан. При введенні надзвичайного або воєнного стану, для дитини, яка не досягла 16-річного віку передбачений обов`язків супровід при перетині кордону.
Враховуючи війну, яка триває, при загрозі настання негативних подій, як то наслідки підриву підприємств хімічної промисловості або АЕС дитина буде позбавлена можливості уникнути негативних наслідків для її життя та здоров`я, оскільки не матиме можливості виїхати на безпечну територію за межі країни. 
З огляду на вищевикладене, ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 – адвоката Чугуєнка Д.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Жорнік М.О. є безпідставними. В апеляційній скарзі зазначено, що заборона перетину кордону дитини у будь-чиєму супроводі поставить під загрозу життя і здоров`я дитини через існування небезпеки підриву підприємств хімічної промисловості та АЕС. Такі доводи є надуманими та бездоказовими, оскільки не зазначено в чому така загроза має виражатися. При цьому, існування таких загроз не завадило ОСОБА_2 залишити місце постійного проживання в Румунії та обманом і без згоди батька вивезти дитину до України. При цьому, ОСОБА_2 порушила рішення румунського суду від 22 липня 2022 року щодо заборони виїзду ОСОБА_4 з Румунії в Україну в супроводі відповідачки. Крім того, ОСОБА_4 має статус бенефіціара тимчасового захисту як переміщена особа з України на підставі рішення ЄС 2022/382 та повинна проживати в Румунії на підставі дозволу № 0038169 в муніципалітеті ОСОБА_5 разом з обома батьками.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Чугуєнка Д.В. вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є хибними твердженнями, які протирічать самому правовому інституту забезпечення позову (зокрема і до подачі позовної заяви), тому така апеляційна скарг задоволенню не підлягає. 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 – адвоката Жорнік М.О. зазначено, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Чугуєнка Д.В. є необґрунтованими і не дають підстав для задоволення його апеляційної скарги.
Зазначено, що задоволення вимоги забезпечення позову шляхом встановлення графіка зустрічей з дитиною є порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки даний вид забезпечення є підміною рішення суду. Спір про встановлення графіку зустрічей із дитиною має ініціюватись окремо.
За таких обставин, вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення. 

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина не заперечується сторонами, що 01 березня 2016 року між громадянином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Бюром записів актів цивільного стану Штату Флорида за реєстраційним номером НОМЕР_1 .
Від шлюбу в подружжя народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до сертифікату суду м. Ватра-Дорней, Повіт Сучава, Румунія 
в судовому реєстрі зареєстрована справа № 1121/334/2022, предметом якої є «розлучення», за позовом ОСОБА_6 , американського громадянина, який проживає у АДРЕСА_1 , адреса обрана для передачі процесуальних документів, - Адвокатська контора Рамони Редуц, що знаходиться у м. Ватра-Дорней, вул. Міхая Емінеску, № 15 до відповідачки ОСОБА_2 , громадянки України, яка проживає в АДРЕСА_1 , предметом розгляду справи є:
l. Розірвання шлюбу між сторонами, укладеного 01 березня 2016 року в Сполучених Штатах Америки, з виключної вини відповідачки або за згодою в тій мірі, в якій вона також існує з боку відповідачки;
2. Встановлення місця проживання неповнолітньої дитини КУН АРІАНИ ГРЕЙС, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача, що підписався нижче, у 
АДРЕСА_2 . Спільне здійснення батьківських повноважень;
4. Зобов`язати відповідачку сплачувати аліменти на користь неповнолітньої дитини, виходячи з її доходів.
Остаточного рішення суду у справі ще не має.
Крім того, рішенням суду м. Ватра-Дорней, Повіт Сучава, Румунія від 22 липня 2022 року у справі за № 491 за позовом ОСОБА_6 проти ОСОБА_2 ,
1. Встановлено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус бенефіціара тимчасового захисту як переміщена особа з України, на підставі Рішення ЄС 2022/382, проживає в Румунії на підставі дозволу на проживання №0038169, у позивача ОСОБА_6 за адресою в муніципалітеті 
АДРЕСА_3 . Заборонено пересування неповнолітньої ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус бенефіціара тимчасового захисту як переміщена особа з України, на підставі Рішення ЄС 2022/382, проживає в Румунії на підставі дозволу на проживання №0038169, на території України, відповідно, виїзд неповнолітньої дитини з Румунії в Україну у супроводі відповідачки.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви вбачається, що він бажає звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:Служба у справах дітей Черкаської міської ради про забезпечення повернення дитини в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.
При цьому, заявник зазначив, рішенням суду м. Ватра-Дорней, Повіт Сучава, Румунія від 22 липня 2022 року у справі за № 491 було заборонено виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_7 з Румунії в Україну у супроводі відповідачки ОСОБА_2 . Однак, остання ігноруючи судове рішення незаконно перетнула кордон з дитиною та виїхала на територію України.
Наразі існує загроза вивезення дитини із України в одну з європейських країн (Італії чи Іспанії), в зв`язку з чим позивачу буде ускладнено судовий захист прав та інтересів на повернення дитини за Гаазькою Конвенцією 1980 року.
Перевіряючи мотиви судової ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2023 року, доводи апеляційних скарг та відзивів на апеляційній скарги, що надійшли від сторін, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 150 ЦПК України  позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України  заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,  розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з`ясувати причини, з яких потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Із встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про забезпечення повернення дитини в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року. При цьому ним зазначено, що рішенням суду м. Ватра-Дорней, Повіт Сучава, Румунія від 22 липня 2022 року у справі за № 491 було заборонено виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_7 з Румунії в Україну у супроводі відповідачки ОСОБА_2 . Однак, остання ігноруючи судове рішення незаконно перетнула кордон з дитиною та виїхала на територію України. Оскільки існує загроза вивезення дитини в інші країни Європи (Іспанію, Італію) просить вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви, серед яких в тому числі і обмеження у праві виїзду за межі України малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Отже, судом достовірно встановлено, що між батьками малолітньої дитини виник спір щодо незаконного, на думку позивача, переміщення дитини та утримання її на території України, а також повернення дитини до місця її постійного проживання за межами України.
Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Положеннями статті 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.
У спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.
Вказане повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ОП від 14 лютого 2022 року у справі № 754/7569/21.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що враховуючи предмет позову, забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у будь-чиєму супроводі до набрання законної сили рішення суду буде адекватним заходом забезпечення прав позивача.
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на ту обставину, що забезпечення судом позову відповідним обмеженням становить загрозу для життя її дитини не узгоджується з позицією самої ОСОБА_2 , яка всупереч рішення суду м. Ватра-Дорней, Повіт Сучава, Румунія від 22 липня 2022 року у справі за № 491 ввезла під час війни малолітню дитину з території Румунії в Україну.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви в частині встановлення графіка зустрічей з дитиною є порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки даний вид забезпечення є підміною рішення суду. Спір про встановлення графіку зустрічей із дитиною має ініціюватись окремо.
Відтак, висновок про часткове задоволення заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви є правильним і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,  апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Чугуєнка Дмитра Віталійовича та представника ОСОБА_2 – адвоката Жорнік Марії Олегівни залишити без задоволення. 
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

Судді                                                                О.В. Карпенко

                                                                       Л.І. Василенко