ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5233/23 Справа № 214/3251/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/3251/22
провадження № 22-ц/803/5233/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс»,
третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,
третя особа – приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/3251/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», третя особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року (суддя Попов В.В.),–

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в обґрунтування якого посилався на те, що 26.06.2022 року він дізнався, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. перебуває виконавче провадження № 68757190 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з нього на користь ТОВ «Інстафінанс» грошових коштів. Із вчиненим виконавчим написом він не згоден, вважає, що його вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що йому не було надіслано письмову вимогу, яка передувала зверненню кредитора до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Також, розмір нарахованого боргу не відповідає умовам Кредитного договору, у зв`язку із чим розмір заборгованості у виконавчому написі не є безспірним. Окрім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинено на договорі, який не посвідчений нотаріально.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з нього на користь ТОВ «Інстафінанс» грошових коштів, який перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. у ВП №68757190, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог та порушення відповідачем його прав, а тому суд першої інстанції вважав позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними, достатніми і допустимими доказами.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ 

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем його вимог є поспішними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки суд не виконав в повному обсязі норми процесуального законодавства та належним чином не відреагував на протиправне перешкоджання здійсненню цивільного судочинства у формі неподання без поважних причин письмових чи речових доказів, що витребувані судом та неповідомлення причин їх неподання. Крім того, позивач посилається на те, що після фактичного отримання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, його адвокат повторно звернувся до приватного виконавця, на який 10 квітня 2023 року було отримано інформацію про виконавче провадження № 68757190 станом на 10 квітня 2023 року та безпосередньо копію оскаржуваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. від 29.12.2021 року за реєстровим номером 52012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором № ID7821592 від 28.11.2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії ID5560710 в розмірі 33 586,00 грн. З огляду на наявність копії оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, вважає, що є правові підстави для задоволення його позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник ТОВ «Інстафінанс» в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. 

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 68757190, заведеному приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. на підставі документу, який видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.

Відповідно до даних, які перебувають у відкритому доступі в АСВП, стягувачем у ВП № 68757190 є ТОВ «Інстафінанс».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог та порушення відповідачем його прав, а тому суд вважав позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними, достатніми і допустимими доказами.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 

Так, за статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи вищевказане, позивач, звертаючись до суду з позовом, має подати належні, допустимі та достатні докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`ясувалися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`ясувався після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Так, позивачем до апеляційної скарги додано новий доказ, який не було надано під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме, копію виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. від 29 грудня 2021 року.

При цьому, неможливість своєчасного подання вказаного доказу сторона позивача мотивує тим, що перед зверненням до суду з позовом в даній справі, представник ОСОБА_1 звертався з адвокатськими запитами до ТОВ «Інстафінанс», приватного нотаріуса та приватного виконавця з метою отримання копії відповідних документів. Проте, вказаними особами на адвокатський запит не було надано оспорюваний виконавчий напис. У зв`язку з чим позивач разом з позовною заявою звертався до суду першої інстанції з клопотанням про витребування документів, яке було задоволено Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, однак, станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду, ухвали суду виконані не були, докази не надано. Після чого, представник позивача повторно звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області, який лише 10 квітня 2023 року надав інформацію про виконавче провадження № 68757190 станом на 10 квітня 2023 року та безпосередньо копію оскаржуваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. від 29.12.2021 року за реєстровим номером 52012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором № ID7821592 від 28.11.2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії ID5560710 в розмірі 33 586,00 грн.

Апеляційний суд враховуючи вищезазначені норми цивільного процесуального законодавства, а також встановлені обставини, за яких ОСОБА_1 не міг на підтвердження своїх позовних вимог надати суду відповідні докази, вважає за можливе прийняти новий доказ, який досліджувався судом першої інстанції, а саме, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. від 29 грудня 2021 року, оскільки позивач довів неможливість з об`єктивних причини надати докази під час розгляду справи в суді першої інстанції. Зокрема, представник позивача звертався з адвокатськими запитами до належних осіб з метою їх отримання, які з невідомих причин залишились без відповіді. Так само, відповідачем та третіми особами не були виконані ухвали суду першої інстанції щодо витребування доказів. Крім того, колегія суддів враховує, що місцезнаходженням приватного виконавця є м. Херсон, яке до 11 листопада 2022 року знаходилося під окупацією російською федерацією. Станом й на теперішній час місто знаходиться під обстрілами, а тому враховуючі такі фактичні обставини, у позивача виникли складності при отриманні необхідних для розгляду справи доказів.

Так, згідно з виконавчим написом від 29 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року та керуючись частиною 1 статті 640 ЦК України та частини 6 статті 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року пропонує звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № ID7821592 від 28.11.2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії ID5560710, укладений з ТОВ «Інстафінанс». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.04.2021 року по 22.11.2021 року. Сума заборгованості становить 32 936,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 9 800,00 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 23 136,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плата зі стягувача в розмірі 650,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 33 586,00 грн. Зареєстровано в реєстрі за № 52012.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлено Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову № 662 « Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів » визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 « Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 « Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів », якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір № ID7821592 від 28.11.2020 року, у зв`язку з невиконанням якого вчинено спірний виконавчий напис № 52012 від 29 грудня 2021 року, укладений в простій письмовій формі.

Діючим законодавством, станом на час вчинення виконавчого напису 29 грудня 2021 року, вчинення виконавчого напису на виконання правочинів, укладених у простій письмовій формі – не передбачено.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, визнання виконавчого напису, вчиненого 29 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. за реєстровим номером 52012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором в розмірі 32 936,00 грн та 650,00 грн плати за вчинення виконавчого напису, а всього 33 586,00 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Отже, з огляду на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи зазначене, з відповідача ТОВ «Інстафінанс» на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 2 481,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач також просив суд покласти на відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 700,00 грн.

Так, в даній справі в інтересах позивача діяв адвокат Загоруйко Г.А.

Повноваження ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та ордером.

Представником позивача було надано акт № 120/2021/214/3251/22/1 наданих послуг за договором № 120/2021 про надання правової допомоги від 22.09.2021 року, в якому зазначено вартість послуг адвоката 11 700,00 грн та перелік наданих послуг: 26.06.2022 року усна консультація ОСОБА_1 щодо порядку та підстав визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, забезпечення (відворот звернення стягнення на майно боржника у період оскарження виконавчого документу), отримання з державних реєстрів інформації щодо ВП № 68757190 – 1 300,00 грн; 26-28.06.2022 року заповнення Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВТ № 1018363; складання та направлення адресатам адвокатського запиту у ВП № 68757190 щодо виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» грошових коштів – 1 300,00 грн; 26-29.06.2022 року складання (написання) та подання до суду позовної заяви – 6 500,00 грн; 29.06.2022 року складання (написання) та подання до суду клопотання про витребування доказів у справі – 1 300,00 грн; 22.10.2022 року клопотання до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо розгляду справи – 1 300,00 грн.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, апеляційний суд, враховуючи складність справи, ціну позову в ній, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки зазначена сума не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 500,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Виконавчий напис, вчинений 29 грудня 2021 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за реєстровим номером 52012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором № ID7821592 від 28.11.2020 року в розмірі 32 936,00 гривень та 650,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису, а всього 33 586,00 гривень, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в загальному розмірі 2 481,00 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 500,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                О.О.Тимченко

Судді                                                                         О.А. Мірута

                                                                               Я.В. Хейло