ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року 
м. Київ
справа № 520/5548/22
адміністративне провадження № К/990/14627/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до начальника Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України, треті особи - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року (суддя Мельников Р.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2023 року (суддя-доповідач Бершов Г.Є., судді Ральченко І.М., Чалий І.С.), 
У С Т А Н О В И В:
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до начальника Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України Ібрагімова Фаіка Балоглан огли про визнання протиправною бездіяльності щодо не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 грудня 2020 року у подібній справі №820/3839/17, та не прийняття рішення про виплату йому грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у 2018-2019 роках на підставі рапорту від 17.01.2022, зобов`язання прийняти рішення про виплату та виплатити йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення у 2018-2019 роках з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 грудня 2020 року у подібній справі №820/3839/17. Позивач просив також суд у разі необхідності вийти за межі заявлених позовних вимог для повного і ефективного захисту його прав та інтересів від порушень з боку відповідача як суб`єкта владних повноважень у цих публічно-правових відносинах.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2023 року, провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України з тих мотивів, що цей спір за складом його учасників, предметом і підставами є тотожним спорам у справах №820/785/18 і №520/1324/19, судові рішення в яких набрали законної сили.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
За доводами позивача, суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі, оскільки неправильно визначив підстави цього позову, які, на відміну від позовних вимог у справах №820/785/18 і №520/1324/19, обґрунтовані обставинами його звернення до відповідача з рапортом від 17.01.2022 з проханням про виплату йому відповідної грошової компенсації за 2018-2019 роки з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що викладені в постанові від 03 грудня 2020 року у справі №820/3839/17, та з урахуванням ухвалених на його користь судових рішень за інші роки. Зазначив, що суд апеляційної інстанції не виправив указаних порушень.
Інші учасники справи не подали відзивів на касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Такими справами відповідно до наведеної норми визнаються спори, у яких збігаються сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю тотожні за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, якими обґрунтовується звернення до суду.
Як установлено судами попередніх інстанцій, у провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебували адміністративні справи №820/785/18 і №520/1324/19 за позовами ОСОБА_1 до начальника Східного територіального юридичного відділу про визнання протиправною бездіяльності щодо не прийняття рішень про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, відповідно, у 2018 та в 2019 роках та зобов`язання відповідача прийняти рішення про виплату та виплатити позивачу зазначену грошову компенсацію за вказані роки.
Позовні вимоги у вказаних справах позивач обґрунтовував тим, що відповідач протиправно відмовив у задоволенні його рапортів від 29.12.2017 і від 28.12.2018 про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення з мотивів отримання у 2006 році його сім`єю у складі чотирьох осіб за рахунок Міністерства оборони України чотирьохкімнатної ізольованої квартири у м. Харкові.
Рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі №820/785/18 та від 29 травня 2019 року у справі №520/1324/19, які набрали законної сили, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні зазначених позовів.
Звертаючись до суду з цим позовом, вимоги якого є аналогічними заявленим у справах №820/785/18 і №520/1324/19, ОСОБА_1 зазначив, що після ухвалення вказаних судових рішень Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2020 року у справі №820/3839/17 висловив відмінну правову позицію щодо застосування статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням якої судовими рішеннями у справах №820/3839/17, №520/1103/2020, №520/2094/21, які набрали законної сили, задоволено його позови про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у 2017, 2020 і 2021 роках.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до начальника Східного територіального юридичного відділу з рапортом від 17.01.2022, у якому просив на підставі попередніх рапортів від 29.12.2017 і від 28.12.2018, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 грудня 2020 року у справі №820/3839/17, а також з урахуванням ухвалених на його користь судових рішень виплатити йому відповідну грошову компенсацію за 2018-2019 роки.
За результатами розгляду рапорту позивача відповідач відмовив у виплаті йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2018-2019 poках. У резолюції від 26.01.2022, викладеною на окремому аркуші, що доданий до рапорту від 17.01.2022, підставами відмови вказано те, що подані рапорти від 29.12.2017 та від 28.12.2018 були розглянуті по суті (резолюції начальника Східного територіального юридичного відділу від 05.01.2018 та від 08.01.2019 відповідно); рішеннями судів у справах №820/785/18 та №520/1324/19 встановлено відсутність законодавчих підстав для видання відповідного наказу начальником Східного територіального юридичного відділу про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2018 та 2019 роках; зазначені судові рішення набрали законної сили та в судовому порядку не скасовані, через що підстав для перегляду прийнятих рішень немає.
Уважаючи протиправною повторну відмову відповідача у виплаті йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2018 та 2019 роках, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Зіставивши предмет і підстави позовів у цій справі зі справами №820/785/18 і №520/1324/19, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що хоча позовні вимоги у вказаних справах сформульовані по-різному, проте вони пов`язані виключно з вирішенням питання про виплату позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у 2018 та 2019 роках, якому вже надано оцінку в межах розгляду справ №820/785/18 і №520/1324/19, що унеможливлює повторну оцінку судом відповідних рішень відповідача.
Як слушно зауважив суд апеляційної інстанцій, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права або наведення іншого праворозуміння таких норм.
Звернення позивача з новим рапортом про виплату йому грошової компенсації є формою реалізації належного йому права на отримання відповідних виплат, що водночас не змінює підстави і умови для їх здійснення, які були перевірені адміністративними судами під час розгляду справ №820/785/18 і №520/1324/19.
При цьому зміна правової позиції щодо застосування окремих норм права після ухвалення судових рішень у справах №820/785/18 і №520/1324/19 не є підставою для перегляду судових рішень, які набрали законної сили, та не вважається зміною фактичних підстав позову.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом вже були такі, що набрали законної сили, судові рішення у справах між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що тягне за собою закриття провадження у справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В : 
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2023 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.
Суддя-доповідач                                                                                 С.А. Уханенко

Судді:                                                                                                     О.В. Кашпур

                                                                                                    О.Р. Радишевська