КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД    

       Апеляційне провадження:                                                     Доповідач - Ратнікова В.М.
    №  22-ц/824/10531/2023
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                          Справа № 758/4157/23

05 вересня 2023року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.    
                                   - Левенця Б.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка є законним представником позивача ОСОБА_2 , адвоката Бреуса Сергія Михайловича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10  травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Будзан Л.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , законним представником якої є  ОСОБА_4  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі,-
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2023року законний педставник ОСОБА_2- ОСОБА_1   звернулось до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_4 , в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 211,68 грн.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі, залишено без руху.
Надано позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з дня отримання копії ухвали суду, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження  сплати судового збору(оригінали квитанцій про сплату). 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі, визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з  такою ухвалою суду першої інстанції, 24 травня 2023 року представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм  процесуального права. 
Зазначає, що на виконання вимог ухвали Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, 09 травня 2023 року позивачем було подано заяву про усунення недоліків в якій зазначено, що в силу вимог п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, тому позивач просила суд звільнити її від сплати судового збору, проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначена норма застосовується до всіх видів проваджень, у тому числі, до позовного провадження. 
На думку апелянта, з урахуванням того, що предметом позову у даній справі є питання захисту прав дитини, а саме: відшкодування шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення, суд першої інстанції повинен був звільнити позивача від сплати судового збору за подання  позову. 
Відзиву на апеляційну скаргу  відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у квітні 2023 року законний педставник ОСОБА_2- ОСОБА_1   звернулось до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_4 , в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 211,68 грн. 
До позовної заяви позивачем було подано клопотання про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона є неповнолітньою особою. 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з дня отримання копії ухвали суду, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження сплати судового збору (оригінали квитанцій про сплату).
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що  Законом України «Про судовий збір» передбачено вичерпний перелік підстав, з яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, серед яких не визначено підстави, на яку посилається позивач. При цьому, позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що вона є членом малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; у неї відсутній самостійний дохід та інше. З урахуванням вище викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання позивача слід відмовити та зазначив про необхідність сплатити судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 147,20 грн. за дві позовні вимоги.
Відповідно до довідки Подільського районного суду м. Києва про доставку електронного листа, копію ухвали Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року представник позивача отримала засобами електронного зв`язку 05 травня 2023 року. 
На виконання вимог ухвали Подільського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року позивач 09 травня 2023 року подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви в якій просила суд звільнити її від сплати судового збору. 
В обґрунтування  вимог вказаної заяви  зазначала, що відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Врахувуючи, що предметом позову у даній справі є питання захисту прав дитини, а саме: відшкодування шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення, то є підстави для звільнення її від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі, визнано неподаною та повернуто позивачу.
Визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , законним представником якої є  ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі, неподаною та повертаючи її, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.Вимога про звільнення позивача від сплати судового збору не може бути взята до уваги судом, оскільки позивач звертається до суду з позовною заявою, а не з заявою, натомість, Закон України «Про судовий збір» розмежовує поняття «позовна заява» та «заява».Так, в Законі України «Про судовий збір» зазначається перелік категорій справ, за які не справляється судовий збір, і які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, шляхом подання заяви.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертається до суду саме із позовною заявою, та вичерпний перелік підстав для звільнення від сплати судового збору наведений у статті 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому, положення статті 5 згаданого Закону не відносять неповнолітніх дітей та батьків, які звертаються в їх інтересах, до категорії громадян, які звільняються від сплати судового збору.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Згідно із частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
 Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Згідно з положеннями статті 133, частини четвертої статті 177 ЦПК України судовий збір належить до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, які несуть сторони в судах усіх рівнів.
Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (стаття 2 цього Закону).
Згідно з пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
У даному випадку законодавцем використовується узагальнений термін «заява», як наприклад у статті 185 ЦПК України, де йдеться про повернення заяви, маючи на увазі позовної заяви.
Суд першої інстанції не звернув увагу на туобставину, що неповнолітня  ОСОБА_2 , законним представником якої є  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом  до  неповнолітньої  ОСОБА_5 ,  законним представником якої є  ОСОБА_4 , з позовом про захист  її прав як  неповнолітньої особи та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а тому вона, відповідно до вимог пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подінння вказаного позову до суду та прийшов до помилкового висновку про повернення вказаної позовної заявипозивчу у зв`язку з несплатою  судового збору.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним    (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France»    від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява  № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивачку права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення     у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, рішення «Мірагаль Ecкoлaнo та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року, рішення у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (Заява № 24003/07)).
Тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконою та прийнята у порушення норм процесуального права.
З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги  про неправильність висновків суду першої інстанції  при  застосуваннні норм процесуального права  у даній справі.
Згідно вимог  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  представника ОСОБА_1 , яка є законним представником позивача ОСОБА_2 , адвоката Бреуса Сергія Михайловича підлягає задоволенню, а ухвала  Подільського районного суду м. Києва від 10  травня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи  для продовження розгляду  до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка є законним представником позивача ОСОБА_2 , адвоката Бреуса Сергія Михайловича задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10  травня 2023 рокускасувати.
Цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , законним представником якої є  ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неповнолітній особі направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                              Судді: