Ухвала
Іменем України 
14 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 202/2712/22
провадження № 51 - 4751 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2023 року щодо нього,
встановив:
Завироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання                                   з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2023 року вказаний вирок скасовано в частині цивільного позову та в цій частині призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 04 лютого 2021 року приблизно о 09:40, керуючи технічно справним автомобілем «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , в світлий час доби рухався з перевищенням допустимої швидкості по проспекту Слобожанський в Індустріальному районі м. Дніпрі.
У вищевказаний час, в попутному напрямку, в крайній правій смузі руху, з перевищенням допустимої швидкості в населеному пункті рухався автомобіль «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .
Під час зближення транспортних засобів, водій ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху , перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінив свій напрямок руху праворуч, виїхав на сусідню праву смугу руху, не надавши при цьому перевагу водію автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_5 , який рухався у попутному напрямку з більшою швидкістю, у зв`язку з чим останній, з метою уникнення зіткнення, зманеврував праворуч, після чого втративши контроль над керуванням свого автомобіля, допустив виїзд на смугу зустрічного руху де в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 та автомобілем «Toyota Corolla» р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_8 , які рухалися у зустрічному напрямку руху відносно напрямку руху водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Порушення вимог п.п.10.1., 10.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій автомобіля «Renault Megane» - ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких помер у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім І.І. Мечникова».
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 вказує на незаконність судових рішень щодо нього у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й даним про його особу Вважає безпідставним висновок обох судів про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Просить врахувати його сімейні обставини та умови праці, які обумовлюють використання транспортного засобу.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі засудженого не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Разом із тим, доводи касатора, щодо необґрунтованого призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з точки зору підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з  висновком якого погодився й апеляційний суд, дотримався наведених вимог матеріального права. 
Так, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким злочином.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.
Обираючи ОСОБА_4 міру примусу, суд належним чином врахував, що він, знехтувавши вимогами ПДР України, вчинив необережний тяжкий злочин, разом з цим зважив на пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу винного, котрий раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, та правильно призначив йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке наближене до мінімального у межах санкції вказаної норми, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. При цьому, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, звільнив засудженого від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК, навівши підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Переглядаючи вирок місцевого суду, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 додаткового покарання, апеляційний суд врахував як особу обвинуваченого, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубих порушень засудженим Правил дорожнього руху України та потягло за собою тяжкі наслідки у виді загибелі людини.
На думку апеляційного суду,призначене ОСОБА_4  покарання за ч. 2ст.286 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленнямправа керувати транспортними засобами на строк 2 роки, із звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
З наведеним висновком суду погоджується і Верховний Суд.
Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.   
За таких обставин, підстав вважати рішення про доцільність призначення засудженому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами несправедливим через суворість, про що він порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9                                                   ОСОБА_2                                                ОСОБА_3