24.07.23
22-ц/812/805/23
Справа №490/10490/19 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/805/23 

Постанова
Іменем України

24 липня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
із секретарем Колосовою О.М.,
за участю:
відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 07 червня 2023 року, під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 д о ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання незаконним, протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до  ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання незаконним, протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
07 червня 2023 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконано вимоги ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року , якою зобов`язано позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму на забезпечення відшкодування майбутніх витрат відповідача у зв`язку з розглядом справи в розмірі 31 004 грн 50 коп .
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилався на те, що районним судом не в повному обсязі досліджені матеріали справи, він з об`єктивних причин не мав можливості внести на депозитний рахунок суду грошові кошти для забезпечення судових витрат відповідача, пов`язаних із наданням йому правової допомоги. Вважає, що дана ухвала є незаконною оскільки не відповідає ч.4 ст.135 ЦПК України, просив її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10 липня 2023 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відзив містить посилання на те, що суд прийшов до правильного висновку про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду і це пов`язано з фактом невиконання ухвали суду про забезпечення судових витрат, про що достеменно було відомо позивачу, який повинен був передбачити наслідки невиконання ухвали суду.
Зазначає, що аргументи, які містяться в апеляційній скарзі є очевидно безпідставними та штучними, а дії позивача, направлені ні на що інше, як продовжити термін забезпечення позову та зробити неможливим розпоряджатися відповідачем спірним майно і збільшити витрати відповідача для свого захисту. 
До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надав клопотання, у якому просив встановити у судовому рішенні факт зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу, яка на думку відповідача не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, що є очевидно недобросовісною поведінкою сторони позивача.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту з надання адмінінстративних послуг Миколаївської міської ради про визнання незаконним, протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності.
14 вересня 2020 року ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення судових витрат, у якому просив зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму 41 004 грн 50 коп. 
Своє клопотання ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він вже сплатив 31 004 грн 50 коп судових витрат на професійну правничу допомогу, що відображено у Акті - опису виконаних робіт, долученого до клопотання. Крім цього, очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, у зв`язку із розглядом справи (т.2 а.с.161).
Також зазначав про неправомірну поведінку позивача щодо предмету спору, яка виразилася у пред`явленні численних, а якщо точніше, 39 позовів, в яких йому було відмовлено. Кожного разу, судовими рішеннями стягувалися судові витрати з ОСОБА_2 на його користь, які до цього часу не відшкодовані. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 протягом 20 днів з моменту отримання ним ухвали, внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Миколаївській області грошову суму для забезпечення відшкодування майбутніх витрат   ОСОБА_1 , пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 31 004 грн 50 коп (т. 4 а.с.155).  
11 жовтня 2021 року ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, апеляційна скарга ОСОБА_2 повернута на підставі ст. 353 ЦПК України.
25 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про залишення позову без розгляду.
У клопотанні ОСОБА_1 посилався на невиконання ОСОБА_2 ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року в частині забезпечення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.
Також зазначав, про неправомірну поведінку ОСОБА_2 , який своїми діями у будь - який спосіб зволікає з розглядом даної справи, провадження у якій відкрито у лютому 2020 року. Зокрема, неодноразово не з`являється у судове засідання, не отримує кореспонденцію від суду, надсилає численні заяви про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи, не дивлячись на можливість такого ознайомлення завчасно, заяви про необхідність участі у судовому засіданні безпосередньо позивача, подання заяв, клопотань у день судового засідання та з порушенням процесуальних строків, що не дає змоги відповідачу без відкладення розгляду справи підготувати свої заперечення, повторне подання одних і тих самих клопотань, уточнень до позовної заяви, які вже були розглянуті раніше, створення штучних ситуацій по залученню нових представників напередодні або у день судового засідання, спроби зупинити судове засідання, подання скарг на процесуальні судові рішення, які не підлягають оскарженню в апеляційному порядку. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2023 року, клопотання ОСОБА_1 задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі пункту 10 частини першої статті 257 ЦПК України, з тих підстав,що позивач у визначений судом строк не вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області грошові кошти для забезпечення витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.
Постановлення ухвали про забезпечення судових витрат стало передумовою для залишення позову без розгляду, тому законність вказаної ухвали підлягає апеляційному перегляду. 
Відповідно до частини першої статті 135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).
Частиною четвертою статті 135 ЦПК України визначено, що як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).
Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.
Крім того, таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.
Згідно з частиною п`ятою статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
Таким чином, склад та розміри витрат, пов`язаних з правничою допомогою, входять до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані підтверджуючі документи.
Вирішуючи питання про забезпечення судових витрат відповідача, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи, не дотримався усіх умов, викладених у ч.4 ст.135 ЦПК України у їх сукупності. 
Так, посилаючись на те, що позивач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місцезнаходження на території України, суд не звернув увагу, що згідно копії паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , він є громадянином України, з 1997 року має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) на території України, яке зазначене в паспорті ( АДРЕСА_1 ).
Тому, за наявності відмітки у паспорті ОСОБА_2 про місце реєстрації, довідка Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 31 серпня 2015 року, яка містить суперечливу інформацію, не може бути прийнята до уваги. 
Саме по собі зазначення ОСОБА_2 у позовній заяві іншу адресу ніж та, за якою він зареєстрований, не є беззаперечним доказом відсутності у нього місця реєстрації, оскільки закон пов`язує фізичну особу проживати за її місцем реєстрації.
Зміст інформації, яка вказана у довідці Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15 січня 2018 року, не свідчить про те, що ОСОБА_2 не має місця реєстрації, оскільки реєстрація місця проживання ОСОБА_2 проведена до початку ведення Єдиного державного демографічного реєстру , тобто до квітня 2016 року. 
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд не звернув уваги на вказані обставини, та формально посилаючись на обізнаність позивача і невнесення протягом 1, 5 років коштів на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області з метою забезпечення судових витрат, задовольнив клопотання ОСОБА_1 .
Водночас суд не звернув увагу на наступне.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, з`явлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина третя та четверта статті 44 ЦПК України).
У клопотанні про забезпечення судових витрат та у клопотанні про залишення позову без розгляду ОСОБА_1 зазначав про зловживання ОСОБА_2 правом на позов, посилаючись на те, що дії останнього свідчать про недобросовісне використання наданих законом процесуальних прав, які спрямовані на затягування розгляду справи.
Суд першої інстанції не перевірив доводи ОСОБА_1 чи дійсно ОСОБА_2 систематично вчиняє дії, спрямовані на затягування розгляду справи і чи можуть такі дії свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто не дотримався усіх умов, викладених у ч.4 ст.135 ЦПК України та без належного мотивування доводів відповідача передчасно залишив позов ОСОБА_2 без розгляду лише із підстав, зазначених вище. 
Тому, відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції, якою позов ОСОБА_2 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 10 частини першої статті 257 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для повторного вирішення питання щодо залишення позову без розгляду.
Щодо клопотання ОСОБА_1 , викладеному у відзиві на апеляційну скаргу, то звернення ОСОБА_2 з апеляційною скаргою на ухвалу про залишення його позову без розгляду, якщо це не заборонено ЦПК України, не можна вважати зловживанням процесуальними правами, а є вчиненням дозволених процесуальним законом процесуальних дій. Тому у суду апеляційної інстанції відсутні передбачені нормами статті 44 ЦПК України підстави, за яких суд може визнати указані дії ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами.
Керуючись статтями 367, 374, 379 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для повторного вирішення питання щодо залишення позову без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий 

Судді:

___________________
Повний текст судового рішення виготовлено 24.07.2023 р.