ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 р. 	Справа № 440/8613/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 10.01.23 року у справі № 440/8613/22
за позовом             Головного управління ДПС у Полтавській області  
до              ОСОБА_1                     
про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Полтавській області, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 податковий борг зі сплати податку на майно у розмірі 146738,32 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року у справі № 440/8613/22 задоволено адміністративний позов. 
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 146738,32 грн на рахунок UA628999980314040512000016650, отримувач - ГУК у Полт.обл./тг с. Коломацьк/18010300, код ЄДРПОУ 37959255, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).
Відповідач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року у справі № 440/8613/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неправомірність нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на майно у розмірі 146738,32 грн.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг зі сплати податку на майно у розмірі 146738,32 грн, що виник за таких обставин.
Головним управлінням ДФС у Полтавській області 03.05.2019 сформовано та надіслано відповідачу податкове повідомлення-рішення №0097781-5013-1601, якими визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки загалом у розмірі 146738,32 грн (а.с. 13).
Зазначене податкове повідомлення-рішення надіслане відповідачу на податкову адресу та вважається врученим йому 05.07.2019 р., що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №3601100223443 та поштового конверта з відміткою поштової організації про причини невручення поштового відправлення адресату (а.с. 14).
Податкове зобов`язання відповідачем не сплачено, що підтверджено витягом з інтегрованої картки платника податків (а.с. 16-19).
02.10.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано та надіслано відповідачу податкову вимогу №154163-56/24 про сплату узгодженої суми грошового зобов`язання у розмірі 146738,32 грн (а.с. 12). Поштове відправлення надсилалось ОСОБА_1 на податкову адресу, що підтверджено інформацією управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради (а.с. 31).
В матеріалах справи відсутні докази оскарження податкового повідомлення-рішення №0097781-5013-1601 від 03.05.2019 р. та податкової вимоги №154163-56/24 від 02.10.2019 р. у встановленому законом порядку.
З підстав несплати заборгованості, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення податкового боргу.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки на час розгляду справи податковий борг у добровільному порядку не сплачений, доказів погашення заборгованості у повному обсязі відповідачем до суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Статтею 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
У силу підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку (на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
У відповідності до підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до підпункту "а" підпункту 266.10.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Колегія суддів зазначає, що статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.
З матеріалів справи встановлено, що податковим повідомленням-рішенням №0097781-5013-1601 від 03.05.2019 р. визначене податкове (грошове) зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке вважається узгодженим з моменту його доставки платнику податків та мало бути сплачене відповідачем у строк, визначений підпунктом "а" підпункту 266.10.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, тобто у строк до 03.09.2019 р.
Факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, повноваженнями зі стягнення якого наділені контролюючі органи.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідач доказів сплати суми податкового боргу або доказів оскарження податкового повідомлення-рішення до матеріалів справи не надав.
Разом з тим, наявність у ОСОБА_1 податкового боргу за узгодженими грошовими (податковими) зобов`язаннями підтверджено зібраними у справі письмовими доказами у їх сукупності.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
Разом з цим, як визначено пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Законом від 15.03.2022 №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану.
Водночас пунктом 102.9 статті 102 ПК України визначено, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Головного управління ДПС у Полтавській області.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору є стягнення податкового боргу зі сплати податку на майно у розмірі 146738,32 грн, а не правомірність нарахування податкового зобов`язання, тому суд апеляційної інстанції не приймає довід апеляційної скарги щодо не правомірність нарахування податкового зобов`язання з податку на майно. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що наявний податковий борг своєчасно та в повному обсязі не сплачено, заборгованість перед бюджетом на момент розгляду справи не погашена та складає у загальному розмірі 146738,32 грн зі сплати податку на майно, доказів сплати відповідачем не надано, а тому висновки суду першої інстанції є правомірними.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року по справі № 440/8613/22 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 по справі № 440/8613/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко