УХВАЛА

21 вересня 2023 року
Київ
справа № 826/3146/18
адміністративне провадження № К/990/31366/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №826/3146/18 за позовом Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
13.09.2023 до суду ввосьме надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби (далі - скаржник, ГУ ДПС), подана до суду через «Скриню».
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
1. Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 25.01.2023, дату виготовлення повного її тексту не зазначено. Водночас до Єдиного державного реєстру судових рішень постанову суду надіслано 31.01.2023. Відповідно, останнім днем для оскарження цього судового рішення можна вважати 02.03.2023. Однак, касаційну скаргу у цій справі подано 13.09.2023, тобто з пропуском строку встановленого для цього.
ГУ ДПС у касаційній скарзі заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивована тим, що Верховний Суд повернув попередньо подані касаційні скарги, а КАС України не встановлює конкретного строку для повторного звернення. Зазначає, що в інших справах Верховний Суд поновлював строк на касаційне оскарження судових рішень. 
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, колегія суддів вважає їх неповажними з огляду на таке. 
Суд встановив, що вперше касаційна скарга від ГУ ДПС подана до суду через «Скриню» 20.02.2023, проте, Верховний Суд ухвалою від 08.03.2023 її повернув як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. Суд зазначив про незмістовність наведеного скаржником обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на цій підставі. Електронний примірник цієї ухвали ДПС отримало через підсистему "Електронний суд" 08.03.2023 о 16:30.
Наступні касаційні скарги, які ГУ ДПС подавало через «Скриню» 17.03.2023, 19.04.2023, 16.05.2023, 16.06.2023, 17.07.2023, 29.08.2023 Верховний Суд повернув ухвалами від 05.04.2023, 01.05.2023, 25.05.2023, 26.06.2023, 26.07.2023, 31.08.2023. Електронні примірники цих ухвал ГУ ДПС отримало через підсистему "Електронний суд" 06.04.2023 о 14:53, 01.05.2023 о 18:04, 25.05.2023 о 17:10, 27.06.2023 о 19:15, 26.07.2023 о 16:20, 31.08.2023 о 16:27.
13.09.2023 ГУ ДПС подало касаційну скаргу до суду ввосьме, однак, її зміст так і не усуває виявлених судом недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг. 
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ГУ ДПС не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику неодноразово надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав, в тому числі у разі її подання на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Як вбачається з інформації, наявної в Комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", перші чотири касаційні скарги в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень були ідентичними, містили посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України і постанову Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №821/1750/17. Тобто, ГУ ДПС формально повторно подавало касаційну скаргу без урахування роз`яснень, які надавалися Верховним Судом в ухвалах від 08.03.2023, 05.04.2023, 01.05.2023, 25.05.2023. Касаційні скарги, які були подані вп`яте, вшосте і всьоме також були ідентичними за своїм змістом: містили посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України і взагалі не містили навіть посилання на постанову Верховного Суду, висновкам якої, на переконання скаржника, суперечили судові рішення у цій справі. Тобто, ГУ ДПС формально, прибравши лише посилання на постанову Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №821/1750/17, повторно подавало касаційну скаргу без зміни її обґрунтування, що свідчить про ігнорування роз`яснень, які надавалися Верховним Судом як в попередніх ухвалах, так і в ухвалах від 26.06.2023, 26.07.2023, 31.08.2023.
У ввосьме поданій касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України і зазначено, що суди не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.03.2019 у справі № 826/17858/16, однак, інше обґрунтування вимог касаційної скарги залишилося незмінним.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення). 
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України, проте, звертаючись до суду з касаційною скаргою ввосьме, скаржник так і не усунув недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг. Тобто, внаслідок недотримання саме скаржником вимог процесуального закону, касаційна скарга була повернута, відповідно, негативні наслідки, які настали у зв`язку з такими причинами є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. 
Сукупність цих обставин свідчить про допущення ГУ ДПС необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Та обставина, що в інших справах Верховний Суд, оцінивши наведені причини пропуску строку у взаємозв`язку із наданими доказами, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, не доводить наявність відповідних підстав у цій справі.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якій зазначити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.
2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.
Також в ухвалі від 08.03.2023 Верховний Суд звернув увагу, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо необґрунтованості застосування податковим органом ставки земельного податку, що визначена положеннями пункту 5.4 Додатку 3 «Положення про плату за землю», затвердженого рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (далі - Положення про плату за землю), оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.06.2017 у справі №826/10434/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили пункт 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, яке є додатком 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», положення якого були аналогічні положенням застосованого відповідачем пункту 5.4 зазначеного додатку 3. Рішенням Київської міської ради від 23.02.2017 №1005/2009 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» внесено зміни до Положення про плату за землю в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923) шляхом виключення пунктів 5.4 та 5.5. У зв`язку з цим пункт 5.6 Положення визнано пунктом 5.4.
Пункт 5.6 (пункт 5.4 у редакції 2017 року) Положення про плату за землю в м. Києві втратив чинність з 27.06.2017 (дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/10434/16), і саме з цього періоду його застосування для визначення зобов`язання із земельного податку є безпідставним (аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 03.08.2020 у справі №826/13307/18, від 05.07.2022 у справі №826/16002/16, від 04.11.2022 у справі №826/4734/18).
Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки у спірних правовідносинах позивач є державним унітарним підприємством, що заснований на державній власності, то підстави для застосування ставок податку, що визначені пунктом 5.3 Положення про плату за землю, у 2016 році і відповідний період 2017 року до земельної ділянки, якою фактично користується позивач, відсутні.
У ввосьме поданій касаційній скарзі ГУ ДПС, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що судами не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.03.2019 у справі № 826/17858/16, який стосується меж камеральної перевірки.
Відповідно, враховуючи, що в постанові апеляційного суду відсутній висновок про порушення контролюючим органом процедури проведення камеральної перевірки, є підстави вважати, що посилання на постанову Верховного Суду здійснено формально і безвідносно до висновків, які стали підставою для задоволення позовних вимог.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №826/3146/18 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій вказати поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	М.М. Гімон І.А. Васильєва   В.П. Юрченко