КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 369/15196/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6745/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Волчко А.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В. 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 05 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Мазурик О.Ф., Желепи О.В.
                  секретар - Ольшевський П.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Києві цивільну справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус лізинг» про застосування наслідків недійсності правочину  та стягнення коштів  
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення  Києво-Святошинського районного суду  Київської області від 26 жовтня 2022 року,
 
встановив:
у  листопаді 2020 року  позивач  звернувся до суду  з позовом, в якому просив застосувати наслідки недійсності Договору фінансового лізингу №ЧГ-111218, укладеного між ним та відповідачем  11.12.2018, посилаючись на те, що договір не був посвідчений нотаріально, він є нікчемним, а тому  просив застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на його користь всі сплачені ним внеси в сумі 237 680 грн., стягнути судові витрати. 
В ході розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог  та просив стягнути з відповідача  237 222 грн. 29 коп. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області  від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та  ухвалити по  справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
При зверненні до суду з даним позовом, позивач вказував, що він шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору уклав з відповідачем Договір фінансового лізингу №ЧГ-111218/6, предметом якого є автомобіль марки «Ford Focus», № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску. 
Позивач  вважає, що даний договір лізингу містить елементи договору найму транспортного засобу, в порушення вимог ст. 220 ЦК України не посвідчений нотаріально, тому є нікчемним з відповідним настанням наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України. В зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача всі сплачені ним кошти на виконання договору в сумі 237 222 грн. 29 коп. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області  від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутнє законодавче закріплення обов`язковості нотаріального посвідчення даного виду договору, відсутні підстави вважати даний договір нікчемним та застосовувати наслідки нікчемності правочину.
Суд дійшов до висновку про необхідність відмови у вимогах позову, що стосуються застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, та похідних вимог щодо стягнення коштів
Однак  погодитись з таким рішенням суду першої інстанції не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права. 
Як видно з матеріалів справи, між сторонами 11.12.2018  було укладено Договір фінансового лізингу №ЧГ-111218, за умовами якого ТОВ «Авентус Лізинг» передав позивачу предмет лізингу, яким є бувший у використанні автомобіль Ford Focus, 2008 року випуску, № кузову НОМЕР_1 , загальною вартістю 179 385,71 грн., в т.ч. ПДВ. Строк лізингу - 24 місяці з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі.
Вказаний договір укладений між сторонами в простій письмові формі, без нотаріального посвідчення.
11 грудня 2018 року відповідач передав ОСОБА_1 автомобіль марки «Ford Focus», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , передача якого оформлена Актом прийому-передачі предмету лізингу. 
В додатку №1 було викладено Графік внесення лізингових платежів,  в Додатку №2 - Специфікація, в Додатку №3 - Загальні умови договору фінансового лізингу.
14 вересня 2020 року відповідачем було складено акт тимчасового вилучення майна (в межах застосування оперативно-господарських санкцій).
21 вересня 2020 року відповідачем було складено акт повернення (вилучення) майна з фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу №ЧГ-111218/6 від 11.12.2018 в зв`язку з відмовою (розірванням) за ініціативою Лізингодавця.
В ч. 2  статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»  закріплено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2  статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.
Відповідно до положень статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
Згідно чч. 1 та 2  статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України закріплено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. 
Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не  створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.
Відповідно до цієї норми, визнання недійсним нікчемного договору закон не передбачає.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.
Спірний договір є нікчемним правочином, а тому не підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину, без визнання нікчемного правочину недійсним.
Такий правовий висновок викладено в  постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №404/4702/18-ц).
Доводи представника відповідача, про те, що між ним та позивачем ще тривають кондиційні правовідносини з посиланням на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року у справі за позовом ТОВ «Авентус лізинг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, є безпідставними. З вказаним позовом, як пояснив представник відповідача, товариство звернулось 28 жовтня 2022 року, тобто після ухвалення  рішення, яке оскаржується. На разі рішення не набрало законної сили та не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі.   
В постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №468/176/18-ц зазначалось, що оспорюваний договір фінансового лізингу  за імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі;  такий договір з фізичною особою підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (с. 1 ст. 220ЦК України).  У разі застосування реституції  за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним кошти на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю  передане за договором майно - об`єкт лізингу, яким він користувався.
В даній справі сторони визнали в судовому засіданні, що предмет лізингу вже вилучений у позивача та знаходиться в розпорядженні відповідача з вересня 2020 року.
В поясненнях від 04 вересня 2023 року представник відповідача посилається на правові висновки, які викладені в постанові Верховного Суду в   складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року (справа №750/1163/20) та вважає, що за вказаним договором відбулось фактичне користування транспортним засобом, а тому відносини є кондиційними. Однак в даній постанові міститься правовий висновок, згідно якого відносини, які виникають з у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренди), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем як лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.
У частині положень щодо надання об`єкта лізингу у користування на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.
Також в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2023 року (справа №527/1998/20) зазначено, що підстав для відступлення від висновку щодо застосування статті 806 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №468/176/18, колегія суддів не знаходить. 
Відповідно до п. 4  ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення, є неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Питання про розподіл судових витрат по справі колегія суддів вирішує відповідно до  положень ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 та 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України. 
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Заявляючи про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 67 520 грн., позивач подав до справи Договір про надання правової допомоги, укладений з адвокатом Осадчою Л.В., Довіреність, видану ОСОБА_1 22.02.2023, в якій він уповноважував представляти його інтереси в судах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Договір про надання юридичних послуг від 17.02.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Українська юридично-логістична група».  На підтвердження сплати коштів за надану професійну правничу допомогу позивачем було надано Акти про надання юридичних послуг згідно вказаного Договору від 17.02.2021
ОСОБА_2 працює у ТОВ «Українська юридично-логістична група» на посаді керівника юридичного відділу з 09.01.2014. 
В Акті №000/05 від 24.02.2021 про надання юридичних послуг згідно Договору №10-Ю від 17.02.2021 зазначено, що була виконана робота щодо вивчення матеріалів справи, консультування з питань правової позиції по справі, участь у судовому засіданні адвоката Осадчої Л.В. 24.02.2021. Вартість робіт була визначена в сумі 13 250 грн. 
В Акті №03/2023 від 20.02.2023 про надання юридичних послуг згідно Договору №10-Ю від 17.02.2021, укладеному між ОСОБА_1 та  ТОВ «Українська юридично-логістична група», зазначено, що була виконана робота по наданню юридичних послуг у цивільній справі №369/15196/20, а саме: вивчення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022, виготовлення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та подача її до суду. Вартість вказаних робіт була визначена в сумі 12 500 грн.
В Акті №10/2023 від 18.05.2023 про надання юридичних послуг згідно Договору №10-Ю від 17.02.2021, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Українська юридично-логістична група», зазначено, що була виконана робота по наданню юридичних послуг у цивільній справі №369/15196/20, а саме: ознайомлення з матеріалами справи в Київському апеляційному суді, виготовлення відповіді на відзив відповідача, особисте представництво адвокатом Осадчою Л.В. інтересів позивача в судовому засіданні  21.06.2023. Вартість вказаних робіт була визначена в сумі 14 950 грн.
В Акті №000/07 від 28.01.2022  про надання юридичних послуг згідно Договору №10-Ю від 17.02.2021, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Українська юридично-логістична група», зазначено, що була виконана робота по наданню юридичних послуг у цивільній справі №369/15196/20, а саме: вивчення відзиву на позовну заяву, наданого відповідачем, виготовлення та надсилання до суду та відповідачу по справі відповіді на відзив, виготовлення та надсилання до суду та відповідачу по справі заяву про зменшення позовних вимог, ознайомлення з матеріалами справи для з`ясування, чи були подані процесуальні документи відповідачем, оскільки жодні документи не надходили, участь у судовому засіданні адвокатом Осадчою Л.В. у даній справі (06.07.2021,  25.10.2021, 28.01.2022). Вартість цих робіт була визначена в сумі 13 250 грн.
В Акті №28/2023 від 28.08.2023 про надання юридичних послуг згідно Договору №10-Ю від 17.02.2021, укладеному між ОСОБА_1 та  ТОВ «Українська юридично-логістична група», зазначено, що була виконана робота по наданню юридичних послуг у цивільній справі №369/15196/20, а саме: особиста присутність ОСОБА_2 в судовому засіданні 08.08.2023 та 05.09.2023, ознайомлення з матеріалами справи 17.08.2023. Вартість цих послуг визначена в сумі 13 570 грн. 
ОСОБА_2 брала участь в судовому засіданні в Києво-Святошинському  районному суді Київської області 06.07.2021, яке тривало 3 хвилини, 28.01.2022 - 4 хвилини, 08.07.2022 - 2 хвилини, 26.10.2022 - 26 хвилин. 
Судове засідання в Києво-Святошинському районному суді Київської області 24.02.2021 було відкладено за заявою ОСОБА_1 , а 25.10.2021 - не відбулось в зв`язку з перерозподілом справи.
ОСОБА_2 брала участь в судовому засіданні в Київському апеляційному суді 21.06.2023 та 05.09.2023.
Судове засідання 08.08.2023 не відбулось через оголошення повітряної тривоги.
03.05.2023, 17.08.2023 з матеріалами справи знайомилась ОСОБА_3 на підставі Довіреності від 22.02.2023.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була підписана ОСОБА_1 та подана представником на підставі довіреності ОСОБА_3 .
Позивач в позовній заяві зазначав, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 18 250 грн. До справи було подано копію Ордеру серія ПТ №213702 від 20.04.2021 на надання правової допомоги адвокатом Осадчою Л.В., яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально та копію Свідоцтва на право заняття  адвокатською діяльністю, видане Радою адвокатів Полтавської області від 03.07.2018 №2, копію Договору про надання правничої допомоги  №02/21 від 17.02.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .  
В п. 2.1.8 цього Договору вказано обов`язок клієнта повно та своєчасно виплатити адвокату гонорар за виконання договору або окремого етапу надання послуг за цим договором.  В п. 3.1. про надання правничої допомоги визначено, що гонорар адвоката, порядок обчислення гонорару адвоката за окремі послуги та етапи їх виконання  визначається окремою угодою та сплачується клієнтом адвокату в порядку,  строки і в формі, визначеними такою угодою.
Разом з тим, до справи було надано Договір №10-Ю/21 про надання юридичних послуг, укладений 17.02.2021 між ТОВ «Українська юридично-логістична група» та ОСОБА_1 . Також було надано акти про надання юридичних послуг адвокатом Осадчою Л.В., які були укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Українська юридично-логістична група» на загальну суму 56 400 грн. 
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції,   застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши надані представником позивача Акти, якими обґрунтовується розмір витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений розмір витрат на  професійну правничу допомогу необґрунтованим щодо обсягу витрат часу для надання правової допомоги. З дотриманням принципу пропорційності колегія суддів визначає розмір таких витрат, які підлягають відшкодуванню відповідачем, в сумі 5 000 грн. 
Таким чином, заяву про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, слід задовольнити частково.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 5 930  грн. (2 372 грн. та 3 558 грн.).
Керуючись ст. 367,  368, 374, 376, 382  ЦПК України, суд
 
постановив: 
рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» на користь ОСОБА_1 237 222 грн. 28 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» на користь держави судовий збір в сумі 5 930 грн. 
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття  і  може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку  протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2023 року.
 
Головуючий                                                   
 
Судді