КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Номер справи : 370/129/23
Номер провадження : 33/824/2138/2023
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
03 липня 2023 року                                                                                          м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року,
 
                                              в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року
ОСОБА_1 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн., в дохід держави.
            Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1   ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн., в дохід держави.
            На підставі ст. 36 КУпАП, суддя визначила ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.
Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.
Як встановлено постановою судді, 11.01.2023 року близько 19 год. 35 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що проявились у нецензурних висловах та погрозах.
Крім того, 11.01.2023 року близько 21 год. 55 хв., в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис від 11.01.2022 року АА № 282598, а саме порушив заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням,                                    ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року та закрити провадження у справі. 
В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального та права.
Зокрема, як вважає апелянт, суд першої інстанції, всупереч вимогам       ст.ст. 252, 280 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 На думку ОСОБА_1 , матеріали справи не містять доказів, того, що він, вчиняв будь-які дії фізичного чи психологічного характеру, пов`язані з домашнім насильством відносно своєї дружини. 
Також, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою пояснення ОСОБА_2 , згідно яких, остання заперечувала факт вчинення ОСОБА_1 , 11.01.2023 року, домашнього насильства, навпаки наполягала, що відбулась побутова сварка.
З урахуванням цих та інших доводів, апелянт вважає, що доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не встановлено, а докази, зазначені в протоколі не підтверджують його вини, що відповідно до вимог п. 1 ст. 247 цього Кодексу, є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; допитавши під час апеляційного розгляду потерпілу ОСОБА_2 , яка не заперечувала проти задоволення  апеляційної скарги свого чоловіка; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги ОСОБА_1 , вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на висновок судді про те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 740387 від 11.01.2023 року та серії  ВАВ № 476751 від 11.01.2023 року; копією термінового заборонного припису серії АА № 282598 від 11.01.2023 року, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_2 , а також показаннями в судовому засіданні ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком, так само як і з тим, що, як дослівно зазначено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови: «Дії ОСОБА_1 підлягають кваліфікації за кваліфікації за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.» та «Також дії ОСОБА_1 підлягають кваліфікації за кваліфікації за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП як невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.», з огляду на таке. 
Як прямо передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Однією з форм домашнього насильства є психологічне насильство, яке, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання  та протидію домашньому насильству», включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що домашнє насильство у формі психологічного насильства, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, дійсно може полягати у словесних образах та погрозах щодо членів сім'ї, зокрема дружини, з якою кривдник, тобто особа, яка вчинила домашнє насильство, спільно проживає.
Однак, для кваліфікації дій такої особи за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно встановити не лише сам факт діяння, яке охоплюється поняттям  домашнього насильства, в даному випадку у формі психологічного насильства, а й мотив та наслідки такого насильства, а саме, що таке діяння було спрямоване на обмеження волевиявлення постраждалої особи, якщо такі дії викликали у неї побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі цілеспрямовані та навмисні діяння, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість чи страх перед кривдником та нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Між тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 740387 від 11.01.2023 року, який було складено щодо  ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства, не містять у собі беззаперечних та об'єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме умисного вчинення будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю його дружині ОСОБА_2 .
Зокрема у згаданому вище протоколі обставини вчиненого адміністративного правопорушення викладені наступним чином, дослівно: «11.01.2023 близько 19 год 35 хв перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дружини           гр. ОСОБА_2 домашнє насильство а саме умисні дії психологічного характеру що проявлялись в нецензурних висловах та погрозах».
Тобто, обставини домашнього насильства, описані у згаданому протоколі, не містять будь-яких даних про мотив та наслідки такого насильства, а тому суддя, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не мала жодних підстав для висновку про те, що внаслідок дій останнього могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, остільки така шкода, згідно протоколу, йому інкримінована не була.
Більш того, допитана в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 фактично заперечувала не тільки факт вчинення щодо неї домашнього насильства психологічного характеру, а й факт можливого завдання  шкоди її психічному здоров`ю, оскільки 11.01.2023 року між нею та чоловіком відбулась звичайна побутова сварка, викликана її депресивним станом.
Що ж стосується обставин, пов`язаних із викликом поліції та написанням відповідної заяви щодо вчинення психологічного насильства, то, як повідомила потерпіла, вона так зробила та написала за порадою родичів, до яких зателефонувала після сварки з чоловіком.
Окрім цього, оскільки ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за будь-яке з порушень, передбачених ч. 1       ст. 173-2 КУпАП, його дії взагалі не могли бути кваліфіковані за ч. 2 цієї статті, як про це безпідставно зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної постанови.
Безпідставним суд апеляційної інстанції визнає також рішення судді щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії  ВАВ № 476751 від 11.01.2023 року та копії термінового заборонного припису серії АА № 282598 від 11.01.2023 року, а саме за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, з огляду на таке.
По-перше, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не містять будь-яких об`єктивних та достовірних даних про те, що терміновий заборонний припис відносно останнього було винесено у відповідності до вимог ст. 25 Закону «Про запобігання  та протидію домашньому насильству»та Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 серпня 2018 року  № 654, з урахуванням того, що такий припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.
Однак в матеріалах справи відсутні не тільки заява постраждалої особи, а й пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника) та свідка(ів) (у разі наявності), які повинен був отримати працівник уповноваженого підрозділу поліції при винесенні припису.
Крім того, всупереч наведеному вище Порядку, затвердженому наказом МВС України від 01 серпня 2018 року № 654, на копії припису у рядку «Підпис кривдника про отримання термінового заборонного припису стосовно кривдника» відсутній підпис ОСОБА_1 , так само як і підпис         працівника уповноваженого підрозділу поліції та інших осіб у рядку «Кривдник від підпису відмовився в присутності», у разі відмови ОСОБА_1 підписати припис, що взагалі ставить під сумнів той факт, що відповідний терміновий заборонний припис вручався останньому.
По-друге, крім протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували факт  порушення ОСОБА_1 заходів термінового заборонного припису, а саме заборони у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, оскільки ні пояснення потерпілої  ОСОБА_2 , ні самого кривдника до протоколу не долучались.
Допитана  в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 повідомила про те, що в її присутності чоловіку не видавався терміновий заборонний припис, а про його невиконання вона органам поліції не повідомляла та повторно поліцію не викликала.
Більш того, на неодноразові запити Київського апеляційного суду, відповідно від 28.04. та 16.06.2023 року, щодо обставин вручення ОСОБА_1 термінового заборонного припису серії АА № 282598 від 11.01.2023 року та його невиконання останнім, начальник ВП № 3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області будь-якої відповіді не надав, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості спростувати доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наявні у справі протоколи про адміністративні правопорушення, самі по собі, не можуть служити належними та допустимими доказами скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки викладені в них обставини, не відповідають дійсним обставинам справи, а самі протоколи були складені без дотримання вимог ст. 256 цього Кодексу. 
З огляду на це, оцінка, яку суддя надав наявним у справі доказам не може бути визнана такою, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а оскаржувана постанова - законною та обґрунтованою.       
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким вказану апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі  п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, - 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1   ст. 173-2 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі  щодо нього - закрити, на підставі п. 1    ст. 247 цього Кодексу, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                            
                                                                                                            С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Косенко А.В.