П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/9528/22                                           Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
12 вересня 2023 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Смілянець А. Е., 
представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
16 листопада 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у Вінницькій області (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 28 081, 34 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 28081, 34 грн., яка складається з податку на доходи фізичних осіб - 26034, 73 грн., з яких основний платіж - 14311,00 грн., штрафні санкції - 3577,75 грн., пеня - 8145, 98 грн.; військового збору в розмірі 2046,61 грн., з яких основний платіж - 1125,00 грн., штрафні санкції - 281,25 грн., пеня - 640,36 грн. Зазначена заборгованість утворилася в результаті не сплати донарахованих позивачем сум грошового зобов`язання. З огляду на те, що наявна заборгованість відповідачем погашена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом.
18.11.2022 року, на виконання вимог ч.3  ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, судом надіслано запит до адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.
05.12.2022 року за вх. №58290/22 на адресу суду надійшла відповідь на цей запит, згідно з якою відповідач з 22.06.2021 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . 
Ухвалою суду від 12.12.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
16.01.2023 року за вх.№1850/23 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в межах якої заявлено вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0020281305 від 21.06.2019 року, №0020291305 від 21.06.2019 року та податкової вимоги від 16.11.2021 року №93007-53. Так, позивач за зустрічним позовом вважав вказані податкові повідомленні-рішення та податкову вимогу протиправними оскільки їх не отримувала і про їх наявність їй не було відомо. Вважає, що грошові зобов"язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу і стягувати податковий борг в судовому порядку. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначав, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті без дотримання вимог чинного законодавства.
Разом з зустрічним позовом надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду.
Ухвалою суду від 23.01.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 (далі - позивач за зустрічним позовом) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач за зустрічним позовом) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги до спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позовну заяву Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 28 081 грн. 34 коп. задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 28 081 грн. 34 коп.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Відповідачем у справі за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , до суду, подано апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповним з"ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просила скасувати зазначене рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні вимог первісного позову та задоволенні вимог її зустрічної позовної заяви.
На обгрунтування апелянтом зазначено, що податковою службою не надано належних доказів виникнення в неї податкової заборгованості, а також доказів повідомлення про існування податкових зобов`язань. Крім того, перевірка податковим органом проводилась із порушенням положень Податкового кодексу України, оскільки її не було повідомлено про проведення перевірки. Таким чином, сума податкових зобов`язань, яку просить стягнути податкова, є недоведеною та неузгодженою, щоб стягувати по суду.
15.08.2023 року до суду від ГУ ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу де зазначено, що Козятинським управлінням ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_1 надсилалось повідомлення від 07.02.2019 року про необхідність подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік від доходів, отриманих як додаткове благо. Водночас така декларація не була подана, а тому відділом податків і зборів з фізичних осіб надана службова записка від 15.03.2019 року №672/02-32-53 для проведення контрольно-перевірочних заходів щодо ОСОБА_1 . Відповідно до наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.04.2019 року №1859 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 , податкова адреса АДРЕСА_2 , з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до договору про часткове прощення боргу за кредитним договором N5014/035-05/41590 від 25.09.2006 року. За результатами перевірки складено акт від 06.05.2019 року №1603/1305/2732503784, який був направлений позивачеві за зустрічним позовом з повідомленням про вручення. В подальшому ГУ ДФС у Вінницькій області було винесено податкові повідомлення-рішення від 21.06.2019 року №0020281305 про збільшення суми грошового забезпечення за платежем ПДФО (код платежу 11010500) на загальну суму 17888,75 грн. (основний платіж - 14311,00 грн., штрафна санкція - 3577.75 грн.) та №0020291305 про збільшення суми грошового забезпечення за платежем військовий збір (код платежу 11011001) на загальну суму 1406,25 грн. (основний платіж - 1125,00 грн., штрафна санкція - 281,25 грн.). Зазначені податкові повідомлення-рішення направлялись позивачеві за податковою адресою, поштою, з повідомленням про вручення. Як зазначено ДПС, ОСОБА_1 , своєчасно не повідомивши інформацію пов"язану з кредитним договором, не надала підтверджуючих документів щодо курсової різниці до надання установою банку додаткового блага, на який посилається у тексті зустрічного позову. У разі наявності таких документів контролюючим органом здійснюється перерахунок податкового зобов`язання. Натомість, як зауважує податкова, в зустрічному позові позивач мотивує позовні вимоги тим, що їй було невідомо про суму прощеного (анульованого) боргу, однак дані доводи спростовуються копією договору про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/035-05/41590 від 25.09.2006 року який підписаний ОСОБА_1 , як позичальником, що є свідченням її обізнаності як платника податків про факт часткового прощення боргу.

Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
25.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 014/035-05/41590 на надання споживчого кредиту в розмірі 18 700 доларів, строком до 24.09.2026 року.
В забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань 25.09.2006 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_2 .
13.10.2015 року між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_1 підписано додаткову угоду №05/41590/81-1-0-00/21781 до вищевказаного кредитного договору.
Так, відповідно до зазначеної угоди вирішено змінити умови кредитування позичальника за кредитним договором в такому порядку: кредитор з 14.10.2015 року відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 18 700 грн. доларів США та 186326,36 грн. Кредит в сумі 18700 доларів США надано на споживчі цілі з подальшим погашенням кредиту (дата погашення 24.09.2026 року) (1-й транш); 186326,36 грн. - на рефінансування заборгованості за 1-м траншем кредиту (дата погашення 15.11.2026 року) (2-й транш). 2-й транш кредиту надається позичальнику після подання ним заявки на купівлю валюти на МВРУ для рефінансування заборгованості за 1-м траншем.
06.11.2015 року між  ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_1 підписано договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/035-05/41590 від 25.09.2006 року, за якими сторони за договором визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення цього договору складає еквівалент 112827,28 грн.  в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 112008,91 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 818,37 грн., розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 0, 00 грн. Сторони домовились, що з дати укладання цього договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) суми боргу позичальника в розмірі 75000 грн., в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 75000 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 0,00 грн.
На підставі п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 02.04.2019 року №1859 про проведення документальної невиїзної перевірки,  ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
Наказ про проведення перевірки надсилався ОСОБА_1 05.04.2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою.
За результатами проведення перевірки складено акт від 06.05.2019 року №1603/1305/2732503784. Перевіркою встановлено, що в порушення п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та не відображено доходу, отриманого платником як додаткове благо в сумі 75000,00 грн., та, в свою чергу, не сплачено податок з таких доходів, в результаті  чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 14311,00грн. Крім того, встановлено порушення п.п.1.2, 1.3 п.161 підрозділу 10 р.ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму військового збору за 2015 рік - 1125,00 грн.  Акт перевірки надсилався ОСОБА_1 за її податковою адресою на момент такої перевірки.
На підставі вищевказаного акту податковим органом 21.06.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0020281305 на суму 17888,75 грн. за платежем “податок на доходи фізичних осіб”, з яких 14311 грн. - сума збільшення грошового зобов`язання з вказаного податку та 3577,75 грн. - штрафні санкції, та податкове повідомлення-рішення №0020291305 на суму 1406, 25 грн. за платежем військовий збір, з яких 1125 грн. - сума збільшення грошового зобов`язання та 281,25 грн. - штрафні санкції.
В подальшому 16.11.2021 року податковим органом винесено податкову вимогу №93007-53 на суму 28 081,34 грн., з яких 15436 грн. - основний платіж, 3859 грн. - штрафні санкції, 8786, 34 грн. - пеня.
Оскільки ОСОБА_1 у встановлені строки не було погашено податкову заборгованість в сумі 28081,34 грн.  Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулось до суду з позовом про  стягнення податкового боргу.
Водночас ОСОБА_1 , не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 21.06.2019 року та податковою вимогою від 16.11.2021 року, звернулась до суду із зустрічним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання їх протиправними та скасування.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з наступного.
Ст.92 Конституції України   визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За приписами п.15.1 ст.15 ПК України   платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (п.15.2 ст.15 ПК України).
За змістом п.п.163.1.1 та 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абз.2 п.164.1 ст.164 ПК України   загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
П.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України  до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу).
Положеннями п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України   встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами   розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України є вичерпним.
За змістом п.п.«д» п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Законом України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 №321-VIII, положення якого набрали чинності 07.05.2015  року, підрозділ 1 р.XX «Перехідні положення» доповнено п.8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.
Системний аналіз наведених норм доводить, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий ним як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором. Кредитор зобов`язаний повідомити боржника шляхом: направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення; шляхом укладення відповідного договору; надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до відповідного податкового розрахунку. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо цього податку. Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального доходу сума, прощена кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за прощеними кредитами, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року. Зазначене розповсюджується на операції з прощення заборгованості в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Отже, з метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.
За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Таким чином, анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є підставою для зобов`язання позичальника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи з фізичних осіб у відповідності до п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 року у справі №826/12872/17, від 06.12.2022 року у справі №1.380.2019.001698.
Відтак для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до п.8 п.р.1 р.XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а також необхідним є з`ясування яку саму частину кредиту прощено - основну суму або ж проценти чи пеню.
З матеріалів справи судом встановлено, що 25.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №014/035-05/41590 на надання споживчого кредиту в розмірі 18 700 доларів, строком до 24.09.2026 року.
13.10.2015 року між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_1 підписано додаткову угоду №05/41590/81-1-0-00/21781 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якої позичальнику надано 2-й транш кредиту для рефінансування заборгованості за 1-м траншем.
06.11.2015 року між  ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_1 підписано договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/035-05/41590 від 25.09.2006 року, за якими сторони за договором визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення цього договору складає еквівалент 112827,28 грн. в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 112008,91 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 818,37 грн., розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 0,00 грн.
Сторони домовились, що з дати укладання цього договору кредитор здійсню часткове анулювання (прощення) суми боргу позичальника в розмірі 75000 грн., в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 75000 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 0,00 грн.
Аналіз наведеного доводить, що ОСОБА_1 була своєчасно та належним чином повідомлена кредитором (банком) про суму прощеного боргу, адже нею підписано договір про часткове прощення боргу від 06.11.2015 року, який є належним повідомленням у розумінні вимог п.п.«д» п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. Між сторонами відсутня домовленість щодо зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, оскільки така угода до матеріалів справи не надана, в самому договорі про прощення боргу також не вказано про домовленість сторін щодо зміни валюти зобов`язання, в ньому вказано лише еквівалент суми прощеного боргу, що не вважається домовленістю про зміну валюти, а тому положення п.8 підрозділу 1 р.ХХ Перехідних положень ПК України, в даному випадку, не підлягають застосуванню.
Крім того, суд звертає увагу на те, що банком подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ за звітний період 4 квартал 2015 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) ОСОБА_1 боргу за ознакою доходу «126 - дохід як додаткове благо» в сумі 75000 грн.
Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
Суд звертає увагу на те, що у п.1 договору про часткове прощення боргу від 06.11.2015 року чітко передбачено, що сторони домовились про часткове прощення саме основної суми кредиту у розмірі 75000 грн., без врахування процентів, пені тощо.
При цьому суд зазначає, що основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника у розумінні норм ПК України.
Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.
Суд вірно визначився, що боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що анульована кредитором основна сума кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/035-05/41590 є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а тому такий дохід підлягає включенню до річного оподатковуваного доходу.
Банком повідомлено ОСОБА_1 , про прощення (анулювання) боргу, тобто дотримано умови, з якими положення п.п."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, однак такий обов`язок останьою не виконано.
Отже, оскільки ОСОБА_1 , отримавши від кредитора анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором, не подавала до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та відповідно не декларувала доходи у вигляді додаткового блага за 2015 рік, суд дійшов висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень від 21.06.2019 року №0020281305 та №0020291305.
Суд правомірно не прийняв до уваги доводи позивача за зустрічним позовом стосовно того, що її не було належним чином повідомлено про проведення перевірки, оскільки, податковим органом 05.04.2019 року надіслано їй копію наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки за податковою адресою станом на 2019 рік, що підтверджується матеріалами справи.
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 16.11.2021 року №93007-53, суд зазначив.
Відповідно до ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Тому, оскільки суд дійшов висновку про правомірність виникнення податкового боргу, то, відповідно й оскаржувана податкова вимога вірно визнана правомірною.
При вирішенні спору суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" , в п. 58, якого Суд зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A,  пункт 29).
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що при винесенні оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 21.06.2019 року №0020281305 та №0020291305 та податкової вимоги від 16.11.2021 року № 93007-53, відповідач за зустрічним позовом,  діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Доводи позивача за зустрічним позовом не спростовують правомірності прийняття вказаних рішень та не дають суду підстав для визнання їх протиправними. Відтак, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом судом відмовлено правомірно.
Щодо позовних вимог за первісним позовом, то суд вірно виходив з того, що згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Приписами   ст.16 ПК України   визначено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
П.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України   передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Розділом IV ПК України врегульовано порядок сплати податку на доходи фізичних осіб.
Так, згідно з п.162.1. ст.161 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до положень п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається  дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених   статтею 165   цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом (п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК  України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 році отримано додаткове благо у вигляді прощення основної суми боргу за кредитним договором, у зв`язку чим в неї виник обов`язок  відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас ОСОБА_1 не подавала до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та відповідно не декларувала доходи у вигляді додаткового блага за 2015 рік.
21.06.2019 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0020281305 на суму 17888,75 грн. за платежем “податок на доходи фізичних осіб”, з яких 14311 грн. - сума збільшення грошового зобов`язання з вказаного податку та 3577,75 грн. - штрафні санкції, та податкове повідомлення-рішення №0020291305 на суму 1406,25 грн. за платежем військовий збір, з яких 1125 грн. - сума збільшення грошового зобов`язання та 281, 25 грн. - штрафні санкції.
В подальшому 16.11.2021 року податковим органом винесено податкову вимогу №93007-53 на суму 28081,34 грн., з яких 15436 грн. - основний платіж, 3859 грн. - штрафні санкції,  8786,34 грн. - пеня.
П.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до п.59.1 ПК України, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Пункт 59.5 ст.59 ПК України визначає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом встановлено, що станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується податкова заборгованість в сумі 28081, 34 грн., яка складається з податку на доходи фізичних осіб - 26034, 73 грн., з яких основний платіж - 14311,00 грн., штрафні санкції - 3577,75 грн.,, пеня - 8145, 98 грн.; військового збору в розмірі 2046,61 грн., з яких основний платіж - 1125,00 грн., штрафні санкції - 281,25 грн., пеня - 640,36 грн.
Вказана сума заборгованості підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями, довідкою про суму податкового боргу платника податків, картками  особового рахунку, розрахунками пені.
Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України   контролюючий орган вправі звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Погашення податкового боргу платників податків регулюється   гл. 9 ПК України.
Згідно з п.95.1. ст.95 ПК України   контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п.95.2 ст.95).
Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження
Матеріалами справи підтверджується наявність податкового боргу відповідача за первісним позовом в розмірі 28081.34 грн.
Беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму податкового боргу відповідач за первісним позовом, у встановлені законодавством, строки до бюджету не сплатила в повному обсязі, наявність вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, а також те, що суд встановив правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 21.06.2019 року №0020281305 та №0020291305 та винесення податкової вимоги від 16.11.2021 року №3007-53, суд першої ін6станції дійшов правомірного висновку що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Питання розподілу судових витрат у справі, судом вирішено вірно у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   14 вересня 2023 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.