Справа № 303/4301/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        04 липня 2023 року м. Ужгород

        Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
        головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
        суддів: Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.
        з участю секретаря судового засідання: Сливка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2020 року, ухвалене головуючою суддею Гутій О.В., за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) подало вказаний позов до суду посилаючись на те, що 25.12.2005 року ОСОБА_1 звернулася до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від цієї ж дати. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов ст.ст. 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору приєднання у письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. 
На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 19.05.2020 в сумі 48 680,62 грн, з яких: 33 858,53 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 393,31 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 12 428,78 грн - пеня.

Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості відмовлено. 

На зазначене рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Вказує, що Банком доведено факт укладення договору в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, у мовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Відповідач підписала заяву, користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, тобто висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Однак суд взяв до уваги вказану заяву та не перевірив належним чином додані позивачем докази, зокрема, розрахунок заборгованості та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_1 повторно не з`явилась у призначене судове засідання і не повідомила апеляційний суд про поважні причини неявки у судове засідання.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 28.03.2023, судову повістку вручено особисто ОСОБА_1 23 березня 2023 року.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що згідно приписів частини 2 статті 372 ЦПК України відсутність ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у цьому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку з приводу того, що неможливо встановити із Анкети-заяви, яка підписана ОСОБА_1 25.12.2005 на отримання яких банківських послуг було направлено волевиявлення ОСОБА_1 . А сама Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на прохання ОСОБА_1 отримати банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, сам розмір кредитного ліміту, видача та отримання ОСОБА_1 певної платіжної картки.

Апеляційний суд не погоджується у цілому з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Нормами статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до змісту Заяви б/н від 25.12.2005, ОСОБА_1 на підставі особистого волевиявлення просила Банк відкрити рахунок та надати їй банківські послуги, які полягають у видачі кредитної гривневої картки. Кредитний ліміт визначено в сумі 1500,00 грн. Базовою процентною ставкою є 3 відсотка у місяць із розрахунку 360 днів у рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, а.с. 38.
Довідкою банку стверджується, що ОСОБА_1 отримала 27.10.2015 кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої по 31.03.2018. Інша кредитна картка після цієї дати не видавалась позичальнику, а.с. 37.
Також довідкою банку доводиться та обставина, що 31.01.2017 мало місце збільшення кредитного ліміту до суми : 11500,00 грн., а.с. 36.
Випискою про рух банківських операцій по кредитному договору б/н станом на 22.05.2020 стверджується, що ОСОБА_1 було видано готівкові кошти у розмірі суми 824,00 грн., а.с. 26-35. Зазначена обставина вказує на те, що ОСОБА_1 25.12.2005 почала користуватись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. 

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

       Як зазначено у заяві б/н від 25.12.2005, ОСОБА_1 виказала свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
       На підставі заяви б/н від 25.12.2005, ОСОБА_1 було відкрито банком рахунок за яким видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено.
В момент відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту  ОСОБА_1  та підписання нею Заяви б/н в якій зазначено базовий розмір місячного відсотку за користування кредитними коштами, строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії платіжної картки та встановлення розміру щомісячних платежів, сторонами було досягнуто усіх істотних умов Договору з надання банківських послуг. 
Крім цього, активація  ОСОБА_1  платіжної картки шляхом зняття готівкових коштів та активне користування картковим рахунком є свідченням про укладення сторонами кредитного договору. 
Наведені обставини у сукупності з дослідженими доказами на думку колегії суддів є свідченням того, що при укладенні кредитного договору сторони дійшли усіх істотних умов необхідних для укладення договору з надання банківських послуг.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

       АТ КБ ПриватБанк просило стягнути з ОСОБА_1 прострочену заборгованість станом на 19.05.2020 за простроченим тілом кредиту в сумі 33 858,53 грн., відсотки на прострочений кредит в сумі 2 393,31 грн. та нараховану пеню в сумі 12 428,78 грн.
       На підтвердження зазначених сум Банк надав до матеріалів справи Розрахунки заборгованості за договором б/н від 25.12.2005 за періоди станом на 19.05.2020, а.с. 4-15, 16-24, 25.
       Зі змісту заяви б/н від 25.12.2005 вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії платіжної картки.
У підпункті 3.1.1. пункту 3.1. Розділу 3 «Користування карткою» зазначено, що строк дії картки вказаний на лицьовій стороні Картки (місяць і рік). Картка дійсна по останній календарний день вказаного місяця, а.с. 43 (на звороті).
Відповідно до даної вимоги, дія кредитної картки № НОМЕР_1 закінчується 31.03.2018 року. Та після цієї дати, строк дії зазначеної картки не продовжувався і нова картка не перевидавалась банком.
Та не дивлячись на те, що дія кредитної картки № НОМЕР_1 з 31.03.2018 року є припиненою, Банк здійснив нарахування  ОСОБА_1  кредитну заборгованості по 19.05.2020 року. Проте такі дії Банку суперечать вимогам Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, приписам ЦК України та матеріалам справи.
У розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.12.2005 станом на 31.01.2020 наявна графа "Відсотки погашені за рахунок кредита" та на дату 31.03.2018 заборгованість по тілу кредита становить суму 17 552,97 грн.
Але, 31.01.2017 банком збільшено кредитний ліміт до суми : 11500,00 грн., що стверджується відповідною довідкою наданою банком. Після цієї дати, банк не збільшував суму кредитного ліміту.
Відтак, банк в односторонньому порядку без отримання згоди ОСОБА_1 здійснював банківські операції по зарахуванню поточних відсотків за рахунок збільшення тіла кредиту.
Виходячи з встановленого, апеляційний суд вважає, що такий розмір простроченого тіла кредиту слід брати до уваги виходячи з встановленого кредитного ліміту в сумі 11 500,00 грн., який більше не збільшувався, тому саме на такий розмір тіла кредиту банк має право, з огляду на встановлені обставини справи. 

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Як зазначено у частині першій статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Оскільки у договорі б/н від 25.12.2005 сторони визначили, що дія такого припиняється останньою календарною датою зазначеною на лицьовій стороні Картки, якою є 31.03.2018 то після цієї дати банк не наділений правом нараховувати проценти за користування кредитом. Проте, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
За загальним правилом зазначеним у частині другій статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Наявні у справі матеріали не містять доказів того, що ОСОБА_1 погоджувала у договорі б/н від 25.12.2005 умови, якими б було передбачено здійснення відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України) у розмірі 84,0% чи 86,4% від простроченої суми заборгованості. Зазначений розмір відсотків банк обґрунтовував Умовами та Правилами у редакції з 01.03.2019, але станом на 31.03.2018 такі відсотки Умови та Правила не передбачали. 
Відтак, колегія суддів дійшла до думки, що позаяк розміри процентів у сумі 84,0% чи 86,4% річних від простроченої суми заборгованості не знайшли свого підтвердження то правильним буде за цієї обставини стягнути проценти у сумі 1 224,08 грн., які визначені банком у долученому розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.12.2005 року.

Щодо заявлення позовних вимог про стягнення пені за прострочене зобов`язання, то матеріали справи не містять доказів того, що за прострочення яких сум за кредитним договором здійснено нарахування пені у сумі 12 428,78 грн. Слід відмітити, що розмір такої суми пені банк розрахував станом на 19.05.2020 року та це при тому, що строк дії договором б/н від 25.12.2005 року припинено останньою календарною датою зазначеною на лицьовій стороні платіжної Картки, якою є 31.03.2018. Після цієї дати банк не наділений правом нараховувати пеню за прострочене зобов`язання.
Враховуючи той факт, що банком надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 25.12.2005 року, які за своїми складовими з базових щомісячних нарахувань не відповідають змісту досягнутих сторонами договірних зобов`язань та вимогам цивільного законодавства, тому колегія суддів позбавлена об`єктивної можливості за відсутності правильних вихідних даних здійснити розрахунок нарахування пені станом на 31.03.2018.
Відтак, колегія суддів вважає, що банк не довів законних підстав, які б дозволяли апеляційному суду здійснити стягнення пені у заявленому чи іншому розмірі, ґрунтуючись на матеріалах справи. 
Разом з цим, підставним буде зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
А звідси, зважуючи на те, що ОСОБА_1 є слабшою стороною у договорі б/н від 25.12.2005, а тому, така підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, що призводить до звуження принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Відтак, наявні у справі обставини, які не погоджувались ОСОБА_1 в силу зазначених принципів підлягають тлумаченню на користь останньої.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та безпідставно у цілому відмовив банку у задоволенні позову. Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.
       Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право банку у спірних правовідносинах є частково порушеним, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги також є частково підставними.
       Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасування з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.
       При зверненні до суду із позовом, сплачено суму 2 102,00 грн, судового збору, а.с. 57. За подання апеляційної скарги, сплачено суму 3 153,00 грн, судового збору, а.с. 100. А всього банком сплачено судового збору у розмірі 5 255,00 (2 102,00+3 153,00) гривень.
       Апеляційним судом задоволено позовні вимоги лише у сумі 12 724,08 гривні із заявленої суми 48 680,62 гривень, що становить 26,14 відсотків.
       Тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума 1 373,65 гривні (5255,00 х 26,14%), судового збору.
       
Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2020 року - скасувати та постановити у даній справі постанову суду про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканки: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок НОМЕР_3 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.12.2005 року, що утворилась на 31.03.2018 року суму 11 500,00 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 224,08 гривні - заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України; а також судові витрати у розмірі 1 373,65 гривні, судового збору.

У решті позовних вимог, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: