ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 803/181/15-а
касаційне провадження № К/9901/26954/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 (головуючий суддя - Смокович В.І., судді - Андрусенко О.О., Валюх В.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 (головуючий суддя - Матковська З.М., судді -  Затолочний В.С., Каралюс В.М.) у справі  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сальве» (далі - позивач, Товариство, платник) звернулось до суду з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області (далі - відповідач, Інспекція, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014 №0012992201. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що суми витрат були сформовані ним по реальним правочинам, пов`язаним із його господарською діяльністю, у тому числі з ТОВ «Каштан Трейд», Фірмою ТД «Каскад», всі господарські операції в повному обсязі відображені у бухгалтерському та податковому обліках позивача, придбані у названих контрагентів товарно-матеріальні цінності використані платником у господарській діяльності. Позивач зауважує, що відсутність товарно-транспортних накладних не може свідчити про нереальність господарських операцій, відтак спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. 
Волинський окружний адміністративний суд постановою від 11.08.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016, позов задовольнив повністю: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 № 0012992201.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Товариством правомірно сформовані витрати а  господарськими операціями з ТОВ «Каштан Трейд», Фірмою ТД «Каскад», оскільки такі операції підтверджені належними первинними документами, відбулися реальні зміни майнового стану платника податків, господарські операції спричинили зміни в структурі активів і зобов`язань платника податків та сприяли отриманню доходу. Також суди дійшли висновку, що платником доведено правомірність формування собівартості реалізованих товарів у власному бухгалтерському обліку, враховуючи результати судової-економічної експертизи, яка також підтвердила правильність ведення бухгалтерського обліку в частині формування собівартості реалізованих товарів, а також доведено реальність господарських операцій з надання послуг оренди, інформаційно-консультативних та бухгалтерських послуг.
Інспекція, не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального і процесуального права, водночас не вказує, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права, контролюючий орган фактично викладає обставини, якими він керувався під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Стверджує про не підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентами  з підстав неможливості підтвердження таких взаємовідносин відповідними первинними документами, зокрема, оборотно-сальдовими відомостями, журналами-ордерами по бухгалтерському рахунку 28 «Товари» в розрізі номенклатури товарів, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами тощо. Посилається на наявність недоліків у первинних документах, зокрема, актах прийому-передачі виконаних (наданих) послуг та економічної недоцільності господарських взаємовідносин між позивачем та зазначеними вище контрагентами. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27.01.2017 відкрив провадження за касаційною скаргою Офісу та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.
Позивач відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає її розгляду. 
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.07.2023 прийняв касаційну каргу Інспекції до провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 25.07.2023.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що Інспекцією проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 28.11.2014 № 13/22-01/20148147 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1 пункту 138.2, пунктів 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на загальну суму 8463312,00 грн в тому числі за 2012 рік в сумі 5715441,00 грн та 2013 рік в сумі 8463312,00 грн та заниження податку на прибуток на загальну суму 32806590,00 грн, а саме декларування за півріччя 2012 року в сумі 3426648,00 грн, 9 місяців  2012 року в сумі 7832591,00 грн, 2012 рік 13045756,00 грн, за 2013 рік в сумі 19760834,00 грн.
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 №0012992201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 49088775,00 грн, в тому числі: за основним платежем в сумі 32725852,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 16362925,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За визначенням підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами (підпункт 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Підпунктом 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 ПК України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;
Пунктами 138.1, 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат. Такими підставами є: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV).
Частиною п`ятою статті 8 Закону №996-ХІV передбачено, що підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, яка в силу статті 1 цього Закону являє собою сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності; визначає доцільність  застосування  міжнародних  стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена  законодавством).
Таким чином, загальновиробничі витрати, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоди їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнані доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Інші визначаються витратами того звітного періоду, в якому вони були понесені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.
Згідно з пунктом 11 Правил (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (далі - П(С)БО 16) собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних витрат загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
За змістом абзацу 2 пункту 11, пунктів 12, 13, 14, 15, 16  П(С)БО 16, до виробничої собівартості   продукції   (робіт,   послуг) включаються:  прямі матеріальні витрати (витрати на матеріали, купівельні напівфабрикати і комплектуючі вироби, технологічне паливо та енергію в основному виробництві); прямі витрати на оплату праці (основної та додаткової заробітної плати робітників, зайнятих у виробництві продукції (робіт, послуг), з відрахуванням на єдиний соціальний внесок; інші прямі витрати (витрати на утримання та експлуатацію устаткування тощо); змінні загальновиробничі та розподілені постійні загальновиробничі витрати.
Відповідно до статті 1 цього Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. 
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач (покупець) протягом періоду що перевірявся, придбав товарно-матеріальні цінності (лікарські засоби, засоби гігієни, дитяче харчування, тощо) на загальну суму 173577408,00 грн.
Товариство відповідно до наказу від 03.01.2012 №1 «Про облікову політику» здійснює облік товарно-матеріальних цінностей по рахунку бухгалтерського обліку 28 «Товари» із застосуванням сумового обліку товарно-матеріальних цінностей в розрізі складів, що передбачено пунктом 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.10.1999 №246 (далі - П(С)БО №9) із застосуванням програмного забезпечення «1С Бухгалтерія для України». 
Згідно з пунктом 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», оцінка за цінами продажу заснована на застосуванні підприємствами роздрібної торгівлі середнього проценту торговельної оцінки товарів. 
Собівартість реалізованих товарів визначається як різниця між продажною (роздрібною) вартістю реалізованих товарів і сумою торгівельної націнки на ці товари. Сума торговельною націнки на реалізовані товари визначається як добуток продажної (роздрібної) вартості реалізованих товарів і середнього відмотку торговельної націнки. Середній відсоток торговельної націнки визначається діленням суми залишку торговельних націнок на початок звітного місяця і торговельних націнок у продажній вартості одержаних у звітному місяці товарів на суму продажної (роздрібної) вартості залишку товарів на початок звітного місяця та продажної роздрібної) вартості одержаних у звітному місяці товарів.
Сумовим методом обліку є облік товарно-матеріальних цінностей в грошовому вимірі. Товари, одержані в роздрібну торгівлю, оприбутковуються в день їх одержання на основі накладних та інших супроводжуючих документів по товару в вартісному вимірі.
У подальшому з оптового складу товари переміщуються в аптеку на рахунок 282. При переміщенні товару в аптеку формується торгова націнка, після чого товари реалізуються покупцям.
Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачем надані до суду всі первинні документи в підтвердження господарських взаємовідносин позивача із його контрагентами - ТОВ «Каштан Трейд», Фірмою ТД «Каскад». Контролюючому органу під час проведення перевірки також були надані первинні документи в підтвердження зазначених господарських операцій та інформацію по рахунку 28 в сумарному виразі, проте, вказані первинні документи не були дослідженими податковим органом.
Також, висновком судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.05.2016 №1905 документально не підтверджені висновки контролюючого органу щодо завищення підприємством витрат, відображених у рядку 05.1 Декларацій з податку на прибуток підприємств «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 173577408,00 грн, в тому числі за півріччя 2012 року в сумі 18046594,00 грн, 9 місяців 2012 року в сумі 38571703,00 грн, 2012 рік в сумі 66956596,00 грн та за 2013 рік в сумі 106620812,00 грн. 
Крім того, матеріали справи справи містять постанову слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області від 31.08.2015 про закриття кримінального провадження № 32015030000000008, за внесеними 29.01.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостями щодо замаху на заволодіння державним майном шляхом зловживання службовим становищем службовими особами Товариства, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з встановленою відсутністю складу вказаних кримінальних правопорушень, в мотивувальній частині якої вказано про здійснення Товариством господарських операцій, зокрема, з  ТОВ «Каштан Трейд».
Зазначене спростовує доводи скаржника про не підтвердження витрат позивача, понесених у зв`язку з придбанням товарно-матеріальних цінностей та ведення неправильного обліку товарів по взаємовідносинах позивача із ТОВ «Каштан Трейд» та фірма ТД «Каскад».
Також, судами попередніх інстанцій установлено, що позивач у перевіряємому періоді отримував послуги оренди приміщень від орендодавців: ОСОБА_1 за договором оренди від 17.03.2009, предметом якого є строкове платне користування нежитловим приміщенням, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 м.кв; ОСОБА_2 за  договором оренди частини нежитлового приміщення від 14.02.2012, предметом якого є строкове платне користування частиною нежитлового приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_2 , загальною площею 63,5 м.кв.
На підтвердження здійснення зазначених господарських операцій позивачем надано до суду акти приймання-передачі приміщення, акти здачі-прийняття робіт, додаткові угоди, акти про надання послуг по оренді приміщення, довіреності, які буди досліджені судами попередніх інстанцій та яким була надана оцінка. 
Судами також установлено, що у перевіряємому періоді позивач отримував інформаційно-консультаційні, бухгалтерські послуги, зокрема, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за договорами  про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 10.05.2010, 10.05.2011, 10.05.2012, 10.05.2013.
На підтвердження отримання позивачем вказаних послуг позивачем надано акти здавання-приймання виконаних робіт, 
Відкриваючі нові структурні підрозділи, зокрема аптеки і аптечні пункти, Товариством укладено ряд договорів на здійснення консультативних послуг, зокрема: з ТОВ «Сігма-Львів» на суму 37150,00 грн; фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 на суму 188400,00 грн за договорами від 24.01.2012 №2, від 20.08.2013 №23, від 05.09.2013 №24, від 08.11.2013 №33, від 24.12.2013 №40, №47.
За договорами про надання консультативних, експертних послуг від 29.12.2011, від 01.04.2013 №09, від 23.04.2013 №12, від 25.04.2012 №16, від 25.06.2013 №17, від 10.07.2013 №18, від 24.07.2013 №19, від 27.06.2012 № 30, від 11.07.2012 №34, від 31.07.2012 №36, від 10.09.2012 №39, від 24.09.2012 №40, предметом яких є надання інформаційно-консультативних послуг по реєстрації дозвільних документів, в тому числі оформлення роздрібної торгівлі лікарськими засобами згідно діючого законодавства України (опрацювання документації, яка необхідна для виготовлення відомостей аптечного закладу; надання усних рекомендацій по усуненню недоліків і невідповідностей у даних документах), подання заяви та документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії, отримання ліцензії в органах ліцензування.
Обсяг послуг конкретизований в актах виконаних робіт до кожного договору окремо та кожному структурному підрозділу, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт за відповідними договорами.
Судовими інстанціями також установлено, що надані первинні документи  відповідають вимогам Закону №996-ХІV, у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентами. 
Приймаючи до уваги встановлення судами використання позивачем у власній господарській діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), руху активів, колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність доказів використання товару (робіт, послуг) у господарській діяльності та неправомірність формування витрат за наведеними вище господарськими операціями. Зазначені доводи і доводи податкового органу про непідтвердження господарських операцій досліджено судами та надано їм відповідну оцінку. 
Суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки у первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, зокрема, товарно-транспортних накладних а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Ураховуючи встановлені фактичні обставини у даній справі та зазначене правове регулювання, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідач доводами касаційної скарги не спростовує висновків судів попередніх інстанцій. Контролюючий орган касаційною скаргою не обґрунтував і не зазначив, у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права.
Відповідач у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк