ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/7973/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року (суддя Дегтярьова С.В.) у справі №340/7973/21 за позовом    ОСОБА_1 до   Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                               ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення без зміни для нарахування індексації базового місяця із встановленням для обчислення індексації базового місяця;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації по день подання позовної заяви шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність в частині не нарахування та невиплати позивачу індексації його грошового забезпечення за період проходження військової служби. Зауважував, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.05.2023, адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, за період з 15 липня 2015 року по 15 квітня 2019 р.;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну індексацію грошового забезпечення за період з 15 липня 2015 року по 15 квітня 2019 р.;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації. 
Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що індексація грошового забезпечення позивача передбачена нормами діючого законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати її позивачеві у спірний період. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення за спірний період має бути нарахована та виплачена позивачеві. Крім цього, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то у відповідача існує обов`язок виплатити позивачу компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.  Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично посилається на те, що індексація грошового забезпечення здійснюється виключно за наявності відповідного бюджетного фінансування, що підтверджується і роз`ясненнями Міністерства оборони України. Оскільки військова частина не мала бюджетного фінансування для цих цілей, то, за позицією відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправну бездіяльність військової частини у спірних відносинах. Відповідач також вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що 15.12.2015 набрала чинності постанова КМУ №1013 від 09.12.2015 відповідно до якої початок обчислення зростання індексу споживчих цін пов`язується з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою. З цього приводу відповідач вказує на те, що в січні 2016 року військовослужбовцям було збільшено грошове забезпечення, у зв`язку з чим саме січень 2016 року є «базовим місяцем» для проведення індексації. Крім цього, відповідач вважає, що не своєчасна виплата індексації грошового забезпечення не є підставою для виплати компенсації втрати частини доходів.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 15.07.2015 року по 15.04.2019 року (а.с.8 зв.).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №89 від 15.04.2019 року позивача з 15 квітня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.11).
Позивач вказуючи на те, що впродовж проходження військової служби відповідачем не проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078, якими врегульовано механізм проведення індексації, її мета та правова природа.
Так, відповідно до   статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення в розумінні цього   закону   це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (абзац 2).
Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 9 Закону № 2011-XII   встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Пунктом 2 Порядку № 1078 до об`єктів індексації віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-ХІІ).
За такого правового врегулювання суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Як встановлено пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення
Отже, місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. 
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз.5 п.5 Порядку).
Отже, місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”, яка набрала чинності 01 січня 2008 року, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до Постанови № 1294.
          Підвищення тарифних ставок (окладів) в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації не відбувалося.
Таким чином, твердження відповідача про те, що «базовим місяцем» для нарахування індексації є січень 2016 року, як місяць, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, є безпідставними. З цього приводу слід зазначити те, що підставою для встановлення іншого «базового місяця» при проведенні індексації є підвищення посадових окладів, а не збільшення грошового забезпечення за рахунок преміювання. Отже, оскільки грошове забезпечення військовослужбовців, в тому числі і позивача, підвищилось внаслідок збільшення розміру премії, у той час, як їх посадові оклади, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, залишилися незмінними, то відсутні підстави стверджувати про те, що січень 2016 року є «базовим місяцем» для індексації грошового забезпечення.
Стосовно аргументів відповідача щодо відсутності належного бюджетного фінансування для виплати індексації, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
З аналізу пунктів 1-1, 2, 4 Порядку №1078 випливає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Зазначені відповідачем обставини щодо відсутності фінансування на виплату індексації не можуть бути підставою для невиконання вимог   Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»   і ненарахування індексації. Положеннями   Закону №1282-XII   та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.
Відсутність фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Щодо висновків суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то у відповідача існує обов`язок виплатити позивачу компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
З цього приводу судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17, у    справі 240/11882/19 від 15.10.2020р.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення. Розмір судового збору, який підлягав сплаті, при поданні апеляційної скарги, становить 1362,0грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, який був відстрочений ухвалою суду.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року у справі №340/7973/21 - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1362,0грн.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328. 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 17.08.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк