КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8986/2023
Справа № 759/331/23
 
П О С Т А Н О В А   

 
Іменем      України
 
12 липня 2023 року                                                                                                
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                   Кашперської Т.Ц.,
суддів                                        Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря                 Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Ул`яновської О.В. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Антонов» від 28 листопада 2022 року № 4545ку «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити з 29 листопада 2022 року ОСОБА_1 на посаді заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва ДП «Антонов»), стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день винесення судом рішення про поновлення на роботі, а також моральну шкоду в розмірі 300000 грн.
Позов мотивував тим, що 01 грудня 2020 року його було переведено на посаду заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва) у підрозділ Керівництво виробництвом ДП «Антонов».
 18 квітня 2022 року його ознайомлено з наказом № 2156к від 18 квітня 2022 року «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства», відповідно до якого з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису ДП «Антонов» вирішено вивести посаду заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва), яку він на той час займав. На його погляд, нове керівництво ДП «Антонов» змінювало організацію виробництва і праці на підприємстві, фактично змінюючи назви посад з розподіленням трудових обов`язків. 
Наказами підприємства від 21 квітня та від 21 червня 2022 року в штатному розписі вводились нові посади, аналогічної кваліфікації, як і посада заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва), ним неодноразово надавалась згода в.о. генерального директора ДП «Антонов» на переведення на обрану вакантну посаду, яка відповідала його кваліфікації, досвіду, освіті, проте кожного разу на обрані ним вакантні посади керівництвом ДП «Антонов» призначались особи, які не перебували у трудових відносинах з ДП «Антонов». Не запропонувавши йому з 18 квітня 2022 року роботу за вакантними посадами, незважаючи на неодноразове виявлення ним згоди щодо переведення на новостворені посади, 28 листопада 2022 року наказом № 4545ку його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення копію наказу йому не видано і про звільнення не повідомлено, а з наказом ознайомлено лише 06 грудня 2022 року. 
Допустивши грубе порушення його прав, діями відповідача йому було завдано моральної шкоди через моральні страждання, яких він зазнав та продовжує зазнавати по сьогоднішній день, які призвели до інвалідності, яка і прискорила його звільнення.
            
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року в позові відмовлено.
                                                                                    
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що відповідач ігнорував його заяви на переведення на вакантні посади, які вводились до штатного розпису та відповідали його кваліфікації, досвіду роботи та освіти, зокрема посада заступника директора з соціального забезпечення та інфраструктури, введена з 21 квітня 2022 року, посада заступника директора з управління активами та інфраструктури, введена з 01 липня 2022 року, посада директора з управління активами та інфраструктури, введена з 01 липня 2022 року. 
Також у день звільнення йому не було видано копію наказу і ознайомлено з наказом про звільнення лише 06 грудня 2022 року, і цим обставинам суд першої інстанції оцінки не надав.
Судом першої інстанції не враховано, що власник ДП «Антонов» та/або уповноважений ним орган рішення про скорочення чисельності або штату працівників ДП «Антонов» не приймав. Не встановивши статусу підприємства, суд припустився хибних висновків, що скорочення чисельності та штату працівників начебто підтверджується наказом в.о. генерального директора ДП «Антонов» № 2156к «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства». Поза увагою суду залишилось, що відповідно до п. 7.5.15 Статуту ДП «Антонов», абзац 19, затвердження за погодженням з Концерном структури і штатного розпису ДП «Антонов» належить до виключної компетенції Наглядової ради ДП «Антонов», а згідно п. 7.5.16 Статуту, питання, що належить до виключної компетенції Наглядової ради, не можуть вирішуватись керівником підприємства. 
Крім того, в Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств - учасників ДК «Укроборонпром», затвердженого наказом ДК «Укроборонпром» від 29 січня 2020 року № 24, передбачено, що штатний розпис складається у відповідності до погодженої Концерном організаційної структури та підлягає обов`язковому погодженню  
Концерном. В штатному розписі ДП «Антонов» за 2022 рік передбачена посада, яку займав позивач, і матеріали справи не містять іншого штатного розпису або змін до нього, який був би погоджений ДК «Укроборонпром» та за змістом якого у відповідача би відбувалось скорочення штату та чисельності працівників з квітня 2022 року.
Вказував, що зі змісту рішення вбачається, що судом взагалі не надана оцінки відповідності/невідповідності переліку вакантних посад, повідомлених відповідачем, з переліком посад, які пропонувались позивачу, та переліком посад, які вводились до штатного розпису замість посади позивача, на які позивачем подавались заяви про переведення.
Зазначив, що приймаючи рішення, суд виходив з того, що позивача про виключення його посади з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису було попереджено наказом № 5535к від 28 вересня 2022 року, проте поза увагою суду залишились доводи позивача, що з наказом № 2156к, яким виключалась його посада зі штатного розпису, його ознайомлено в квітні 2022 року. Зважаючи на те, що законодавство не містить форми попередження, ненадання судом оцінки доводам позивача щодо попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення шляхом доведення до відома наказу № 2156к про скорочення його посади, свідчить про прояв судом надмірного формалізму. Перелік вакансій ДП «Антонов» формально було запропоновано позивачу лише згідно наказу від 28 вересня 2022 року № 5535к, на якому позивач поставив свій підпис про ознайомлення, в наданні копії йому було відмовлено. Вакансій було 194 станом на 28 вересня 2022 року, в подальшому, наказом № 6834 від 09 листопада 2022 року, відповідач формально запропонував позивачу вакансії, які з першого погляду не відповідали освіті позивача. В період з 18 квітня 2022 року, з часу виведення посади позивача та з часу доведення наказу від 18 квітня 2022 року № 2156к та по 28 вересня 2022 року, відповідач ігнорував заяви позивача на переведення на вакантні посади, які вводились в штатний розпис та відповідали кваліфікації, досвіду та освіті. Апелянтом надавались щонайменше дві згоди на призначення його на посади від 21 квітня та 27 червня 2022 року, проте судом даних обставин не враховано.
Наголошував, що судом проігноровані обставини порушення відповідачем своїх обов`язків за нормами КЗпП України та Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». 
Ігноруючи докази, надані позивачем, суд також неповно з`ясував, що наказ № 5535к від 28 вересня 2022 року виданий через понад п`ять місяців після виведення посади позивача зі штатного розпису одразу після того, як позивач надав ДП «Антонов» висновок МСЕК від 27 вересня 2022 року, яким позивачу встановлено 2 групу інвалідності з можливістю працювати в спеціально створених умовах.
Вказував, що суд фактично не розглядав його вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди, зазначивши, що вони є похідними від основної вимоги, а тому за наслідком апеляційного перегляду ці вимоги підлягають задоволенню.
Посилався на допущення судом норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено на наступний день після надходження відзиву ДП «Антонов», позбавивши його права надання відповіді на відзив згідно ст. 174, 179 ЦПК України.
 
Від відповідача ДП «Антонов» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, висуваючи власні аргументи проти доводів апеляційної скарги.
Крім того, у відзиві заявлено клопотання щодо приєднання до матеріалів справи і дослідження письмових доказів з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а саме копію листа ДП «Антонов» від 10 листопада 2020 року № 400/9671-20, лист ДК «Укроборонпром» від 13 листопада 2020 року № UOP6.2-11582. Надаючи дані докази, відповідач вказував, що в апеляційній скарзі позивачем зазначені обставини, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, а саме щодо повноважень Наглядової ради підприємства на затвердження і внесення змін до штатного розпису підприємства, отже ДП «Антонов» не надавав до суду першої інстанції вищезазначені листи про надання дозволу генеральному директору ДП «Антонов» на затвердження штатного розпису підприємства, і ці листи надаються на спростування аргументів апеляційної скарги, не заявлених в якості підстав позову.
Позивач та його представник не заперечували щодо прийняття даних доказів судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи необхідність встановлення належним чином дійсних обставин у справі, пов`язаних з оцінкою доводів позивача в апеляційній скарзі, які не заявлялись ним в суді першої інстанції, апеляційний суд приймає докази, надані відповідачем на стадії апеляційного перегляду, та надає їм відповідну оцінку.
 
Крім того, 11 липня 2023 року до суду надійшло клопотання про витребування доказів від Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та від АТ «Українська оборонна промисловість», доказів поважності неподання такого клопотання до суду першої інстанції не надано, відтак, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд залишає дане клопотання без задоволення.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
                                                                                                
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
 
Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників, відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, про скорочення працівник був належним чином попереджений. Позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, як похідні від позовних вимог про поновлення на роботі, також не підлягають задоволенню.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими,  відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 та ДП «Антонов» перебували в трудових відносинах. 
На а. с. 102 - 116 т. 1 знаходиться копія статуту ДП «Антонов», затвердженого наказом ДК «Укроборонмром» від 04 листопада 2020 року № 446, згідно п. 1.1, 1.2 якого ДП «Антонов» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління ДК «Укроборонпром», утворено з метою одержання прибутку шляхом здійснення систематичної науково-дослідної, дослідно-конструкторської, виробничої, торговельної та іншої господарської діяльності.
Згідно п. 7.2 Статуту, органами управління підприємством є керівник підприємства (Генеральний директор) та Наглядова рада підприємства. Керівник підприємства здійснює керівництво роботою з удосконалення структури підприємства та організації праці працівників на підставі застосування прогресивних систем управління, методів дослідження та розробок, упровадження інформаційних технологій.
21 грудня 2021 року Генеральним директором ДП «Антонов» за погодженням з ДК «Укроборонпром» затверджено штатний розпис керівників, спеціалістів та службовців ДП «Антонов» з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, відповідно до якого підрозділ, в якому працював ОСОБА_1 «Керівництво виробництвом» (підрозділ № 161), складався з 38 штатних одиниць (а. с. 119 - 122 т. 1, а. с. 2 - 3 т. 2).
На а. с. 8 - 9 т. 2 знаходиться штатний розпис керівників, спеціалістів та службовців ДП «Антонов» з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року, відповідно до якого підрозділ № 161 складався з 30 штатних одиниць, в подальшому кількість штатних одиниць в підрозділі збільшувалася і в серпні 2022 року сягнула 34 штатних одиниць (а. с. 14 - 15 т. 2).
Виконуючим обов`язки генерального директора ДП «Антонов» затверджено узагальнену структурну схему ДП «Антонов», яку введено в дію з 18 квітня 2022 року (а. с. 130 т. 1).
На а. с. 31 - 37, 123 - 129 т. 1 знаходиться копія наказу ДП «Антонов» від 18 квітня 2022 року № 2156к «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства», яким відповідно до затвердженої «Узагальненої структурної схеми ДП «Антонов» (діє з 18 квітня 2022 року) та з врахуванням наказу ДК «Укроборонпром» від 11 березня 2022 року № 132, наказано увести з 18 квітня 2022 року до штатного розпису підприємства зокрема такі посади: по підрозділу «Керівництво виробництвом» (підр. 161): директор з соціального забезпечення та інфраструктури - 1 одиниця, начальник управління соціального забезпечення - 1 одиниця. Пунктом 8 наказу № 2156к від 18 квітня 2022 року передбачено, що з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису підприємства виведено, серед інших, по підрозділу «Керівництво виробництвом» (підрозділ 161) посаду заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва), яку займав ОСОБА_1 . З урахуванням внесених змін до штатного розпису по підрозділу № 161 загальна кількість штатних одиниць зменшилась з 38 до 30 штатних одиниць.
Наказом ДП «Антонов» від 21 квітня 2022 року № 2171к «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства» відповідно до затвердженої «Узагальненої структурної схеми ДП «Антонов» (діє з 22 квітня 2022 року) та з врахуванням наказу ДК «Укроборонпром» від 11 березня 2022 року № 132 уведено з 22 квітня 2022 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво виробництвом» (підр. 161) посади заступника генерального директора (з соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури) - 1 од., заступник директора з соціального забезпечення та інфраструктури - 1 од. (а. с. 38 - 39, 137 - 138 т. 1).
 
Згідно наказу ДП «Антонов» від 30 вересня 2015 року № 3282к ОСОБА_1 з 01 жовтня 2015 року прийнятий директором з соціальних питань і будівництва (керівництво підприємства), наказом № 2832ок від 04 грудня 2020 року переведений на посаду заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва) у підрозділ Керівництво виробництвом з 01 грудня 2020 року; наказом № 4545ку від 28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звільнено з 28 листопада 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 16 - 17, 117, 118 т. 1).
Так, на а. с. 40 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_1 від 21 квітня 2022 року на ім`я в.о. генерального директора ДП «Антонов», в якій позивач просив перевести його на посаду заступника директора з соціального забезпечення та інфраструктури, яка вводиться до штатного розпису ДП «Антонов» з 22 квітня 2022 року.
На а. с. 48 т. 1 знаходиться копія наказу ДП «Антонов» від 21 квітня 2022 року № 2175к про призначення на посаду, яким переведено на посаду директора з соціального забезпечення та інфраструктури, з його згоди, директора з інфраструктури ОСОБА_3 .
На а. с. 193 - 211 т. 1 знаходиться перелік вакансій в розрізі підрозділів ДП «Антонов» станом на 30 квітня 2022 року, згідно якого по підрозділу 161 було вакантними 4 посади: начальник управління соціального забезпечення, начальник управління організації закупівель, директор з інфраструктури, заступник генерального директора із соціального забезпечення, управління активами та інфраструктурою (а. с. 199 т. 1).
Наказом ДП «Антонов» від 21 червня 2022 року № 2909к «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства» із 01 липня 2022 року зі штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво виробництвом» (підр. 161) виведено посади директора з соціального забезпечення та інфраструктури - 1 од., заступник директора з соціального забезпечення та інфраструктури - 1 од.; уведено з 01 липня 2022 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво виробництвом» (підр. 161) посади директора з соціального забезпечення - 1 од., директора з управління активами та інфраструктури - 1 од., заступника директора з управління активами та інфраструктури, начальника управління з управління активами - 1 од., заступника начальника управління соціального забезпечення - 2 од. (а. с. 41 - 42, 140 - 142 т. 1).
На а. с. 43 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_1 від 27 червня 2022 року на ім`я в.о. генерального директора ДП «Антонов», в якій позивач просив перевести його на посаду заступника директора з управління активами та інфраструктури.
На а. с. 44 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_1 від 27 червня 2022 року на ім`я в.о. генерального директора ДП «Антонов» та директора з управління персоналом, в якій позивач просив в зв`язку із зайняттям посади заступника директора з управління активами та інфраструктури просив перевести його на посаду директора з управління активами та інфраструктурою, яка вводиться до штатного розпису з 01 липня 2022 року.
27 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до голови профспілкової організації ДП «Антонов» з заявою, в якій просив сприяти захисту його інтересів перед ДП «Антонов» в зв`язку з тим, що його заяви про переведення відхиляються керівництвом без пояснення причин (а. с. 45 т. 1).
На а. с. 46 - 47 т. 1 знаходяться копії актів про подання заяви на переведення, складених 27 червня 2022 року ОСОБА_1 в присутності директора філії «Антонов-Агро» та заступника філії «Антонов-Агро», а також в присутності директора філії «Антонов-Агро» та начальника управління соціального розвитку, про те, що в присутності вказаних осіб подав 27 червня 2022 року директору з управління персоналом заяву про переведення на посаду заступника директора з управління активами та інфраструктурою, який відмовився в їх присутності ставити на заяві візу погодження.
На а. с. 16 т. 2 знаходиться копія службової записки начальника відділу документообігу на ім`я начальника відділу претензійної та позовної роботи від 21 лютого 2023 року про те, що заяви від ОСОБА_1 на ім`я в.о. генерального директора ДП «Антонов» про переведення його на іншу посаду від 21 квітня та 27 червня 2022 року до відділу документообігу не надходили та відповідно не реєструвалися в установленому порядку.
На а. с. 52 - 54 т. 1 знаходиться копія виписки МОЗУ ДУ «Інститут серця МОЗ України» з медичної карти ОСОБА_1 від 11 липня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 знаходився в стаціонарі 27 червня 2022 року, виписаний 11 липня 2022 року з діагнозом «Стенокардія напруги ІІ ФК. Постінфарктний (2007) кардіосклероз. Стан після стентування ПКА (2007). Стан після системного тромболізису стрептокіназою (2007). Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст., ризик 4. СН 1 ст. Стенозуючий атеросклероз БТА.
На а. с. 55 т. 1 знаходиться копія довідки до акта огляду МСЕК від 27 вересня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 з 27 вересня 2022 року присвоєно ІІ групу інвалідності. Причиною зазначено «захворювання, пов`язане з проходженням військової служби», дата чергового перегляду - 27 вересня 2023 року. Висновки про умови праці - може працювати в спеціально створених умовах.
Згідно табелів обліку використання робочого часу ОСОБА_1 , з 06 червня 2022 року по 26 червня 2022 року він знаходився у щорічній відпустці, а в період з 27 червня 2022 року по 28 вересня 2022 року був тимчасово непрацездатним (а. с. 173 т. 1).
Наказом ДП «Антонов» від 28 вересня 2022 року № 5535к, відповідно до наказу від 18 квітня 2022 року № 2156к, яким зі штатного розпису підприємства виключено посаду заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва, підр. 161), яку займає ОСОБА_1 , в зв`язку з викладеним ОСОБА_1 попереджено про виключення зі штатного розпису з 18 квітня 2022 року його посади та запропоновано ОСОБА_1 іншу роботу на вакантних посадах ДП «Антонов» станом на 28 вересня 2022 року в кількості 194 одиниць на 9 аркушах, попереджено ОСОБА_1 , що в разі його відмови від запропонованої іншої роботи з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 175 - 180 т. 1). Зі вказаним наказом та запропонованою іншою роботою на вакантних посадах станом на 28 вересня 2022 року в кількості 194 одиниць на 9 аркушах ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 28 вересня 2022 року.
Згідно наказу ДП «Антонов» від 09 листопада 2022 року № 6834к, відповідно до наказу № 5535к від 28 вересня 2022 року ОСОБА_1 попереджено про виключення з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису підприємства посади, яку він займає, та запропоновано іншу роботу на вакантних посадах станом на 28 вересня 2022 року в кількості 194 одиниці на 9 аркушах; з наказом № 5535к від 28 вересня 2022 року ОСОБА_1 був ознайомлений особисто 28 вересня 2022 року, з наданого переліку вакансій ним посаду обрано не було. В доповнення до наказу № 5535к від 28 вересня 2022 року наказано запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу на вакантних посадах ДП «Антонов» станом на 09 листопада 2022 року в кількості 194 одиниць на 10 аркушах, попереджено ОСОБА_1 , що в разі його відмови від запропонованої іншої роботи з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 181 - 186 т. 1). Зі вказаним наказом та запропонованою іншою роботою на вакантних посадах станом на 09 листопада 2022 року в кількості 194 одиниць на 10 аркушах ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 09 листопада 2022 року.
На а. с. 18 т. 1 знаходиться копія наказу ДП «Антонов» від 28 листопада 2022 року № 4545ку «Про звільнення ОСОБА_1 », в якому зазначено, що на виконання наказу від 18 квітня 2022 року № 2156к з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису підприємства виключено посаду: заступник директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва) (підр. 161) - 1 од., яку займає ОСОБА_1 . Відповідно до наказу № 2500к від 25 травня 2022 року в період з 01 червня 2022 року по 03 червня 2022 року ОСОБА_1 був оформлений простій не з вини працівника. Відповідно до наказу № 7827в від 06 червня 2022 року зі змінами згідно наказу № 4608к від 01 вересня 2022 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці в період з 06 червня 2022 року по 26 червня 2022 року. Згідно до даних електронного реєстру листків непрацездатності ОСОБА_1 перебував у тимчасовій непрацездатності в період з 27 червня 2022 року по 28 вересня 2022 року. Відповідно до наказу від 28 вересня 2022 року № 5535к ОСОБА_1 було попереджено про виключення з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису підприємства посади, яку він займає, та запропоновано іншу роботу на вакантних посадах ДП «Антонов» станом на 28 вересня 2022 року в кількості 194 одиниць на 9 аркушах. З наказом від 28 вересня 2022 року № 5535к ОСОБА_1 ознайомився особисто 28 вересня 2022 року. Від запропонованої іншої роботи та вакантних посадах відмовився. Відповідно до наказу № 17835в від 29 вересня 2022 року зі змінами згідно наказу № 6968к від 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці в період з 29 вересня 2022 року по 05 листопада 2022 року. Відповідно до наказу від 09 листопада 2022 року № 6834к ОСОБА_1 було попереджено про виключення з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису підприємства посади, яку він займає, та запропоновано іншу роботу на вакантних посадах ДП «Антонов» станом на 09 листопада 2022 року в кількості 194 одиниць на 10 аркушах. З наказом від 09 листопада 2022 року № 6834к ОСОБА_1 ознайомився особисто 09 листопада 2022 року. Від запропонованої іншої роботи на вакантних посадах відмовився. Відповідно до наказу № 6966к від 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 перебував у відпустці відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» в період з 07 листопада 2022 року по 20 листопада 2022 року.
В нижній частині наказу проставлено підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом 06 грудня 2022 року.
На а. с. 188 т. 1 наявний акт від 28 листопада 2022 року, складений начальником відділу кадрів, заступником начальника відділу кадрів, начальником табельного бюро в тому, що 28 листопада 2022 року згідно даних електронної автоматизованої прохідної ОСОБА_1 був відсутній в робочий час з 08:30 до 17:30 на території підприємства з невідомих причин, документи, що підтверджують поважність своєї відсутності, ОСОБА_1 до відділу кадрів не надав.
На а. с. 189 т. 1 наявна копія листа ДП «Антонов» від 29 листопада 2022 року, яким ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказу № 4545ку від 28 листопада 2022 року, його було звільнено з роботи 28 листопада 2022 року за скороченням чисельності та штату (а. 1 ст. 40 КЗпП України), надіслано копію наказу та довідку про остаточний розрахунок при звільненні, повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів. 
На а. с. 212 - 216 т. 1 знаходиться перелік вакансій в розрізі підрозділів ДП «Антонов» станом на 31 травня 2022 року, на а. с. 217 - 221 т. 1 - станом на 30 червня 2022 року, на а. с. 222 - 227 т. 1 - станом на 31 липня 2022 року, на а. с. 228 - 232 т. 1 - станом на 31 серпня 2022 року, на а. с. 233 - 237 т. 1 - станом на 30 вересня 2022 року, на а. с. 238 - 242 т. 1- станом на 31 жовтня 2022 року, на а. с. 243 - 250 т. 1, а. с. 1 т. 2 - станом на 30 листопада 2022 року.
 Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.  
Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.
Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції помилково прийнято в якості начебто належного доказу скорочення чисельності та штату працівників узагальнену схему ДП «Антонов», затверджену в.о. генерального директора ДП «Антонов» з 18 квітня 2022 року, а також наказ в.о. генерального директора від 18 квітня 2022 року № 2156к «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства», які не мають юридичної сили та не узгоджуються з вимогами Статуту ДП «Антонов» та Порядку погодження структур та штатних розписів, в той час як власник ДП «Антонов» та/або уповноважений ним орган рішення про скорочення чисельності або штату працівників ДП «Антонов» не приймав, тобто у відповідача не мало місця змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, що свідчить, на його думку, про незаконність звільнення позивача, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Згідно пунктів 2.1, п. 2.2 розділу 2 наказу ДК «Укроборонпром» від 29 січня 2020 року № 24 «Про затвердження Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств-учасників ДК «Укроборонпром», керівник підприємства-учасника Концерну зобов`язаний погодити з Концерном організаційну структуру та штатний розпис на плановий рік, будь-які зміни, що вносяться до затвердженої організаційної структури, зміни до штатного розпису понад затверджений у фінансовому плані бюджет чисельності та/або Фонду оплати праці підприємства-учасника Концерну. Зміни до штатного розпису, що не відповідають погодженій Концерном організаційній структурі підприємства-учасника Концерну, є недійсними (а. с. 27 - 29, 131 - 135 т. 1).
В подальшому наказом ДК «Укроборонпром» від 11 березня 2022 року визнано такими, що втратили чинність, абзаци 3, 4 п. 2.1 та п. 2.2 розділу 2 Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств-учасників ДК «Укроборонпром» (а. с. 30, 136 т. 1).
Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення ДП «Антонов» п. 2.5, 2.7 Порядку є необґрунтованими, оскільки положення вказаних пунктів визначають безпосередньо реалізацію підприємствами порядку проведення процедури узгодження організаційних структур та штатних розписів з ДК «Укроборонпром» у випадках, визначених абз. 3, 4 п. 2.1 Розділу 2 Порядку, які втратили чинність з 28 березня 2022 року, а тому ДП «Антонов» не зобов`язаний був вчиняти будь-які дії на їх реалізацію, що свідчить про помилкове розуміння позивачем наведених положень Порядку.
 
Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що відповідно до п. 7.5.15, 7.5.16 Статуту ДП «Антонов», абзац 19, затвердження за погодженням з Концерном структури і штатного розпису ДП «Антонов» належить до виключної компетенції Наглядової ради ДП «Антонов», і питання, що належать до виключної компетенції Наглядової ради, не можуть вирішуватись керівником підприємства.
Згідно п. 7.2 Статуту ДП «Антонов», органами управління підприємством є керівник підприємства (Генеральний директор) та Наглядова рада підприємства. Наглядова рада Підприємства діє на підставі законодавства, Статуту та положення про неї (п. 7.5.1, 7.5.2) та складається з семи членів, які призначаються Концерном (п. 7.5.3). 
Докази призначення членів Наглядової ради у ДП «Антонов» ДК «Укроборонпром» в матеріалах справи відсутні.
Апеляційний суд приймає до уваги, що вказані підстави позову про відсутність у відповідача компетенції на затвердження структури і штатного розпису позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялись, і вперше зазначені в апеляційній скарзі, відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Разом із тим, з метою їх належної оцінки, апеляційним судом також досліджено новий доказ, наданий відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу, а саме лист ДК «Укроборонпром» від 13 листопада 2020 року № UOP6.2-11582, яким було надано дозвіл керівнику підприємства затверджувати зміни до організаційної структури управління та штатного розпису підприємства до моменту затвердження складу Наглядової ради підприємства. 
Отже, з урахуванням зазначених обставин, в.о. генерального директора ДП «Антонов» був уповноважений на прийняття рішень та затвердження змін організаційної структури управління та штатного розпису підприємства, так само як і на прийняття наказу № 2156к від 18 квітня 2022 року «Про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства», і доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції обмежився лише посиланням на документи, надані відповідачем, проте не надав їм правової оцінки з урахуванням п. 7.5.15, 7.5.16 Статуту ДП «Антонов», п. 2.5, 2.7 Порядку погодження структур та штатних розписів, що, на думку позивача, свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд відхиляє як неспроможні, з огляду на наявність в матеріалах справи копії наказу ДК «Укроборонпром» від 11 березня 2022 року визнано такими, що втратили чинність, абзаци 3, 4 п. 2.1 та п. 2.2 розділу 2 Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств-учасників ДК «Укроборонпром» (а. с. 30, 136 т. 1), і змістом даного документу підтверджується легітимність наданих відповідачем розпорядчих документів та спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неналежності цих доказів.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції констатував у рішенні, що накази в.о. генерального директора ДП «Антонов» про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства ніким не оспорено та не скасовано, одночасно пославшись на правовий висновок в постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року в справі № 755/3495/16-ц, згідно з яким, не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності і штату працівників, правильних в цілому висновків суду першої інстанції, що факт скорочення чисельності та штату працівників підтверджується наявними в справі наказами ДП «Антонов», не спростовують та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом взагалі не надана оцінка відповідності чи невідповідності переліку вакантних посад, наданих відповідачем, з переліком посад, які пропонувались позивачу, та переліком посад, які вводились до штатного розпису замість посади позивача, з огляду на те, що позивач, виходячи із припущення про невідповідність переліків вакантних посад, не наводить власних аргументів щодо існування будь-яких розбіжностей у цих переліках.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу, що запропоновані позивачу 194 посади, які існували на підприємстві станом на 28 вересня 2022 року та 09 листопада 2022 року (а. с. 176 - 180, 182 - 186), узгоджуються з переліком 194 посад, які існували на підприємстві станом на 30 вересня 2022 року та 30 листопада 2022 року, згідно переліків, наданих ДП «Антонов» на запит суду (а. с. 233 - 237 т. 1, а. с. 243 - 250 т. 1, а. с. 1 т. 2).
Доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості ознайомитися із наданим переліком вакантних посад не ґрунтуються на зібраних по справі доказах та відхиляються судом.
Верховний Суд, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, неодноразово наголошував на тому, що вирішуючи питання дотримання норм трудового законодавства у спірних правовідносин, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 753/7661/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 487/989/20, від 24 березня 2021 року у справі № 757/46273/17-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19.
 
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, а власник буде вважатися таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17).
 
Разом із тим, вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого у порядку пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний у першу чергу перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників) і не досліджує питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників.
 
Таким чином, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року в справі № 212/7513/20, провадження № 61-2981св22), від 10 квітня 2023 року в справі № 176/810/22, провадження № 61-11552 св 22, від 06 квітня 2023 року в справі № 201/6342/21, провадження № 61-9013св22 та інших).
 
Судом першої інстанції, за наслідками аналізу процедури скорочення чисельності та штату працівників, проведеної на ДП «Антонов», встановлено, що з 18 квітня 2022 року зі штатного розпису підприємства виведено, серед інших, по підрозділу «Керівництво виробництвом» (підрозділ 161), посаду, яку займав позивач, заступника директора з інфраструктури (з соціальних питань і будівництва), при цьому загальна кількість штатних одиниць зменшилась з 38 до 30 штатних одиниць, і зроблено обґрунтований висновок про підтвердження змін в організації праці відповідача в зв`язку із змінами в структурній схемі ДП «Антонов», що є вирішенням питання внутрішньогосподарської діяльності підприємства, доцільність проведення якого належить безпосередньо до повноважень керівника підприємства, за наслідками чого було скорочено посаду позивача.
 
Отже, у справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовано, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, позивач 28 вересня 2022 року попереджався за два місяці про наступне вивільнення і двічі (28 вересня та 09 листопада 2022 року) був ознайомлений відповідачем з переліком 194 вакантних посад, в тому числі йому було запропоновано вакантну роботу, яку позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, однак від переведення на дані посади відмовився.
 
Відтак, з урахуванням наведених вимог закону та правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, відповідач ДП «Антонов» вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що дату ознайомлення його з майбутнім вивільненням слід обраховувати з дати видання наказу № 2156к від 18 квітня 2022 року і як наслідок з цього моменту у ДП «Антонов» виникає обов`язок пропонувати позивачу всі наявні вільні вакансії на підприємстві, виходячи із наступного.
Згідно п. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Виходячи з аналізу наведених вимог закону, попередження про наступне вивільнення адресується конкретному працівнику, який підлягає скороченню, в письмовому вигляді, у попередженні зазначається дата наступного вивільнення цього працівника, а ознайомлення з таким попередженням працівник повинен засвідчити підписом із зазначенням дати, щоб роботодавець міг документально підтвердити факт попередження конкретного працівника про звільнення й дату, коли це попередження було зроблено, а саме не пізніше за два місяці до звільнення. Саме в такий спосіб роботодавець реалізовує виконання норм ст. 49-9 КЗпП України як одного із етапів вивільнення працівника на підставі ст. 40 КЗпП України. Тому відлік двомісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, починається з наступного дня після попередження конкретної особи про її звільнення. 
 
Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що наказом № 5535к від 28 вересня 2022 року попереджено ОСОБА_1 про виключення його посади зі штатного розпису, а звільнення відбулось 28 листопада 2022 року.
При цьому апеляційний суд враховує, наказ № 2156к від 18 квітня 2022 року про виведення посад зі штатного розпису та введення нових посад, на який посилався позивач, не містить ознак персоналізованого попередження про вивільнення працівника, а також не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з цим наказом із зазначенням дати. 
Відтак, доводи апеляційної скарги, що з вказаним наказом його було ознайомлено в день видачі, не підтверджуються будь-якими доказами та ґрунтуються на припущеннях.
 
В апеляційній скарзі позивачем зазначаються посади, на які, як він вважав, мав переважне право бути працевлаштованим і які відповідач мав запропонувати йому на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, а саме посади заступника директора з соціального забезпечення та інфраструктури та заступника директора з управління активами та інфраструктури.
 
Апеляційний суд відхиляє ці доводи як безпідставні, оскільки зазначені посади були введені до штатного розпису підприємства в період з 18 квітня 2022 року по 28 вересня 2022 року, які відповідач на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України не мав обов`язку пропонувати.
 
Не підтверджуються належними та допустимими доказами і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 надавалися щонайменше дві заяви про переведення його на посади у ДП «Антонов» від 21 квітня 2022 року та від 27 червня 2022 року, які були проігноровані відповідачем, з огляду на те, що наявні в матеріалах справи вказані заяви позивача не містять ознак їх реєстрації ДП «Антонов» із зазначенням дати отримання, також не надано доказів їх направлення на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, а також враховуючи службову записку начальника відділу документообігу на ім`я начальника відділу претензійної та позовної роботи від 21 лютого 2023 року про те, що заяви від ОСОБА_1 на ім`я в.о. генерального директора ДП «Антонов» про переведення його на іншу посаду від 21 квітня та 27 червня 2022 року до відділу документообігу не надходили та відповідно не реєструвалися в установленому порядку (а. с. 16 т. 2).
 
Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що 28 листопада 2022 року в день його звільнення відповідач ДП «Антонов» у порушення ст. 47 КЗпП України копію наказу про звільнення не видав і про звільнення його не повідомив, а з наказом про звільнення його було ознайомлено лише 06 грудня 2022 року, і вказані факти залишились поза увагою суду першої інстанції.
 
Апеляційний суд враховує, що 28 листопада 2022 року начальником відділу кадрів, заступником начальника відділу кадрів, начальником табельного бюро ДП «Антонов» складено акт в тому, що 28 листопада 2022 року згідно даних електронної автоматизованої прохідної ОСОБА_1 був відсутній в робочий час з 08:30 до 17:30 на території підприємства з невідомих причин, документи, що підтверджують поважність своєї відсутності, ОСОБА_1 до відділу кадрів не надав (а. с. 188 т. 1). При цьому, виконуючи обов`язок, встановлений ст. 47 КЗпП України про видачу працівникові копії заяви про звільнення, ДП «Антонов» листом від 29 листопада 2022 року повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до наказу № 4545ку від 28 листопада 2022 року, його було звільнено з роботи 28 листопада 2022 року за скороченням чисельності та штату (а. 1 ст. 40 КЗпП України), надіслано копію наказу та довідку про остаточний розрахунок при звільненні, повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів (а. с. 189 т. 1).
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді, судом першої інстанції також правомірно відмовлено в задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Виходячи із наведеного, апеляційний суд не вдається до оцінки обґрунтованості доводів апеляційної скарги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки, з урахуванням обставин цієї справи, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягали з наведених вище підстав.
 
Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що до встановлення інвалідності у вересні 2022 року його призвели моральні страждання в зв`язку з неправомірними, на його думку, діями відповідача, оскільки у довідці до акта огляду МСЕК від 27 вересня 2022 року, копія якої наявна в матеріалах справи, зазначено, що причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, тобто не пов`язане з виконанням трудових обов`язків. 
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що відповідачем не було дотримано вимог ст. 17, 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», з огляду на те, що наведені позивачем норми матеріального права забороняють роботодавцеві відмову в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності, а також покладають на роботодавця обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством.
Таким чином, предмет регулювання вказаних положень закону не має відношення до предмету даного позову про поновлення позивача на роботі. 
 
Доводи апеляційної скарги, що в порушення вимог ст. 89 ЦПК України судом не досліджено та не надано оцінки жодному доказу, наданому до позовної заяви та якими позивач доводить незаконність звільнення, спростовуються змістом рішення суду першої інстанції, в якому судом оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, мотивовано відхилення та врахування кожного доказу. 
 
Разом із тим, апеляційний суд частково приймає доводи апеляційної скарги щодо допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, враховуючи наступне.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. 
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено, що позивач не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати відповідь на відзив.
Відзив ДП «Антонов» на позовну заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2023 року направлявся до суду засобами поштового зв`язку, при цьому судом ухвалено рішення 07 березня 2023 року, тобто до закінчення строку, встановленого ним для подання відповіді на відзив, отже апеляційний суд не може вважати, що судом першої інстанції в повній мірі були дотримані процесуальні права позивача, зокрема право на подання відповіді на відзив.
Разом із тим, позивачем не доведено, що зазначені порушення призвели до неправильного вирішення справи.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. ст. 376 ЦПК України ці порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
 
Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.