КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/9439/2023
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
            04 липня 2023 року                                                                     місто Київ
                                                                                             справа №370/1550/22
                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                   суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                                 за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Білоцької Л.В., повний текст рішення складено 19 січня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,-
       В С Т А Н О В И В:
У вересні 2022 року позивач ТОВ «Авентус Лізинг» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі всіх невиплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу за договором фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18 листопада 2021 року, а саме: 223910,12 грн. - невідшкодованої вартості майна та 60218,34 грн. - прострочену заборгованість по винагороді (комісія) лізингодавця.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 18 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Лізинг» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу №ЧГ-1638. 
Вказував, що згідно акту приймання-передачі відповідачу було передано транспортний засіб: автомобіль «MERCEDES-BENZ S400» (бувший у використанні), 3498 см.куб/бензин/АКПП, VIN:  НОМЕР_1 ,           СЕДАН-В, чорний, 2009, який завчасно було придбано ТОВ «Авентус лізинг» у власність, зареєстровано за лізингодавцем та одразу передано у користування на умовах фінансового лізингу ОСОБА_1 .
Зазначав, що відповідач, здійснивши ряд оплат за графіком платежів, з березня 2022 року порушив графік платежів, через що у нього виникла прострочена заборгованість.
Посилався на те, що вартість автомобіля становила 440000,06 грн., на виконання умов договору відповідач сплатив 216089,94 грн., залишок заборгованості з відшкодування несплаченої вартості майна становить  223910,12 грн. 
Вказував, що станом на останній місяць дії договору фінансового лізингу станом на 18 серпня 2022 року позивачем нараховано винагороду лізингодавця (відсотки) у розмірі 60218,34 грн., датою припинення дії договору фінансового лізингу є 09 вересня 2022 року на підставі односторонньої відмови лізингодавця від договору.
Вказував, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач направляв йому повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу, повернення об`єкту фінансового лізингу, а саме: автомобіля «MERCEDES-BENZ S400», який повернуто не було, про що складено комісійний акт.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року позов ТОВ «Авентус лізинг» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус лізинг» заборгованість за договором фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18 листопада 2021 року, а саме: 223910,12 грн. невідшкодованої вартості майна та            60218,34 грн. прострочену заборгованість по винагороді (комісія) лізингодавця, а всього: 284128,46 грн.
Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус лізинг» судовий збір у розмірі 4261,93 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог посилався на те, що договір фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18 листопада 2021 року, укладений між ТОВ «Авентус лізинг» та ОСОБА_1 , предметом якого є транспортний засіб, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому вважає, що такий договір в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним.
Вказував, що оскільки договір фінансового лізингу, укладений між сторонами є нікчемним в силу Закону і не породжує для сторін договору прав і наслідків по виконанню такого договору, то в задоволенні позивних вимог ТОВ «Авентус лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зазначеним договором слід відмовити повністю в зв`язку з їх безпідставністю.
22 травня 2023 року від позивача ТОВ «Авентус лізинг» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказував на те, що в силу редакції Закону України «Про фінансовий лізинг», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не є обов`язковим.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновкомсуду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2021 року          ОСОБА_1 підписав заяву-анкету на отримання послуг з фінансування та укладення договору фінансового лізингу.
18 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус лізинг» та  ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №ЧГ-1638, відповідно до умов якого позивач (лізингодавець) набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування з правом викупу майна (об`єкт лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а відповідач (лізингоотримувач) зобов`язується прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.
Згідно положень розділу 3 Договору «Об`єкт лізингу», об`єктом лізингу є: автомобіль MERCEDES-BENZS400» (бувший у використанні), 3498 см.куб/бензин/АКПП, VIN: НОМЕР_2, СЕДАН-В, чорний, 2009, вартість об`єкта лізингу становить 440000,06 грн.
Крім того до вартості предмету лізингу входять лізингові платежі, загальна сума яких становить: 632358,43 грн., з яких: 440000,06 грн. платіж, що відшкодовує вартість об`єкта лізингу; 192358,37 грн. винагорода (комісія) лізингодавця.
Згідно розділу 5 договору строк лізингу становить 24 місяці з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.
Відповідно до п.9.2 лізингоодержувач з-поміж іншого зобов`язався прийняти об`єкт лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору фінансового лізингу; вчасно та у повному обсязі сплачувати лізингодавцю платежі, а також інші платежі відповідно до умов договору, а також штрафні санкції відповідно до положень договору та інші платежі, які пов`язані з використанням об`єкта лізингу виключно на рахунки лізингодавця.
Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору передбачена розділом 6 вказаних умов.
Розділом 8 умов договору передбачено дострокове розірвання договору, повернення об'єкта лізингу, а саме з-поміж іншого вказано, що дія договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством. Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від договору) та вилучити об'єкт лізингу у наступних випадках: лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 60 (шістдесят) днів з дня настання строку платежу.
Розділом 9 умов договору, а саме п.9.3. визначені права лізингодавця, до яких з-поміж інших відноситься:
стягувати з лізингоодержувача будь-яку прострочену заборгованість та штрафні санкції за договором та/або відмовитися від договору та вимагати повернення об`єкта лізингу від лізингоодержувача у порядку, передбаченому договором та/або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та/або на підставі рішення суду;
вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, в т.ч. оплати ремонту та/або витрат на ремонт об`єкт лізингу та/або сплати інших платежів, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізшої відповідно до умов договору та закону;
відмовитись (розірвати) від договору фінансового лізингу у випадках передбачених загальними умовами;
вимагати повернення об`єкту лізингу та виконати грошових зобов`язань субнаймачем за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу.
Факт передачі предмету лізингу ОСОБА_1 підтверджується актом приймання-передачі автомобіля до договору фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18листопада 2021 року, акт складено у день укладення договору.
Як зазначав позивач, на виконання умов договору фінансового лізингу відповідачем з 100% вартості автомобіля сплачено: 194920,03 грн. авансовий лізинговий платіж; 21169,91 грн. платежі сплачені до моменту односторонньої відмови лізингодавця від договору.
Згідно розрахункунаданого позивачем загальна сума відшкодованої вартості майна становить 216089,94 грн. (194920,03 грн.авансовий лізинговий платіж + 21169,91 грн. платежі сплачені до моменту односторонньої відмови лізингодавця від договору).
Несплачена частина по відшкодуванню вартості автомобіля становить 223910,12 грн., прострочена заборгованість по винагороді лізингодавця станом на 18 серпня 2022 року становить 60218,34 грн., а всього заборгованість за договором фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18листопада 2021 року становить 284128,46 грн.
В якості досудового врегулювання спору позивач 17 серпня 2022 року направляв відповідачу повідомлення про усунення порушень за договором, яке залишилося відповідачем без уваги.
29 серпня 2022 року позивач направляв відповідачу повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу, з вимогою повернути об`єкт фінансового лізингу, яке залишилося відповідачем без уваги.
Відповідно до ст.11 ЦКУкраїни цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з договору.
Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
З огляду на зазначене та враховуючи параграф 1 глави 58 ЦК України вбачається, що у ч.2 ст.806 ЦК України закріплена норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 глави 58 ЦК), тому до договору лізингу можуть застосовуватися лише норми параграфу 1 глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави.
Таку правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №910/2153/19, від 31 жовтня 2019 року у справі №910/2219/19, від 21 листопада 2019 у справі №910/2233/19, від 15 січня 2020 року у справі №910/2242/19.
Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг», який визначає загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно з ст.15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, що діяла на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.
Матеріали справи не містять доказів того, що перед та на момент укладення договору фінансового лізингу ОСОБА_1 заявляв вимогу щодо нотаріального посвідчення договору.
Таким чином, спеціальними нормами Закону України «Профінансовий лізинг», які мають пріоритет перед нормами ч.2 ст.799 ЦК України  передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору, а відповідач не довів, що заявляв вимогу щодо нотаріального посвідченнядоговору фінансового лізингу до його укладення чи під час укладення. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що договір фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18 листопада 2021 року всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому такий договір в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, оскільки приписи ст.799 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу, які містяться у параграфі 5 глави 58 ЦК України, у даному випадку не застосовуються.
Згідно положень ст.10 Закону України «Профінансовий лізинг» лізингодавець має право, серед іншого, відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановивши неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, дійшов вірного висновку що призвело до виникнення простроченої заборгованості, дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус лізинг» заборгованості за договором фінансового лізингу №ЧГ-1638 від 18 листопада 2021 року, а саме: 223910,12 грн. невідшкодованої вартості майна та 60218,34 грн. простроченої заборгованості по винагороді (комісія) лізингодавця.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно  дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
 
Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.
            
Головуючий:
 
Судді: