ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2023 р.           Справа№ 910/1720/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
за участю секретаря судового засідання Маренич Г.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 29.06.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023
у справі № 910/1720/23 (суддя - Лиськов М.О.)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд"
до  Міністерства оборони України
про  зміну підпунктів договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" (далі-позивач, ТОВ "Август Трейд", скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі-відповідач, МО України) про зміну підпунктів договору.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони не дійшли згоди щодо зміни умов Договору, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про внесення змін до Договору в частині строку поставки товару - до 31.08.2023 з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі № 910/1720/23 у позові відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що дана позовна заява фактично спрямована не на внесення змін до договору з метою його виконання, а на усунення підстав для відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі № 910/1720/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" до Міністерства оборони України про внесення змін до Договору про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/22/194 від 18.05.2022 повністю.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у момент укладення Договору №286/3/22/194 ані постачальник, ані замовник не могли передбачити актів терроризму рф, а саме, ракетних обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури України, що призвели до їх значного пошкодження (знищення), та як наслідок, регулярних тривалих стабілізаційних відключень електропостачання за місцезнаходженям виробництва товарів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
27.06.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Зокрема, відповідач наголошує на відсутності істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору та чотирьох обов`язкових для внесення змін до договору умов, визначених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та клопотання учасників апеляційного провадження
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі № 910/1720/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів - Гаврилюка О.М., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 витребувано справу № 910/1720/23 у Господарського суду міста Києва, відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги.
07.06.2023 справа № 910/1720/23 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського від 07.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі № 910/1720/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29.06.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 29.06.2023 з`явився представник позивача (скаржника), який підтримав апеляційну скаргу з викладених у апеляційній скарзі підстав.
У судове засідання 29.06.2023 з`явився представник відповдача, який проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційної інстанції залишити відповідне оскаржуване рішення без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 18.05.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ ТРЕЙД» (далі - постачальник) та Міністерством оборони України (далі - замовник) укладено Договір про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/22/194 (далі - Договір №286/3/22/194).
Відповідно до пункту 1.2. Договору №286/3/22/194 Постачальник зобов`язується у 2022 році поставити Замовнику Товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату Товару.
Номенклатуру Товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється Товар, терміни виконання Договору, визначено сторонами у пункті 1.3. Договору №286/3/22/194.
Відповідно до пункту 11.1., 11.2. Договору №286/3/22/194 Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (включно).
Після закінчення терміну дії Договору, Товар, визначений у пункті 1.3. Договору, не підлягає постачанню Замовнику за цим Договором документи визначені у пункті 4.1. Замовником не приймаються та повертаються Постачальнику без реалізації.
Згідно з пунктом 12.1. Договору №286/3/22/194 зміни і доповнення до Договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків передбачених підпунктом 6.2.3. Договору), які будуть додаватися до тексту цього Договору як невід`ємні його частини.
05.08.2022 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору №286/3/22/194, якою внесено зміни до пункту 1.3. Договору №286/3/22/194 щодо номенклатури Товарів, строків виконання Договору.
08.12.2022 сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору №286/3/22/194, якою внесено зміни до пункту 1.3. Договору №286/3/22/194 щодо номенклатури Товарів, строків виконання Договору.
30.12.2022 у зв`язку з істотною зміною обставин, а саме, актів тероризму рф у виді ракетних обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури України, що призвели до їх значного пошкодження (знищення), та як наслідок, регулярних тривалих «стабілізаційних», «екстрених (аварійних)» відключень електропостачання за місцезнаходженням виробництва Товарів за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 1, постачальник звернулося до замовника з пропозицією про зміну номенклатури Товарів та строків виконання Договору до 30.01.2023.
Однак, як вказує позивач, згоди щодо зміни строку виконання Договору №286/3/22/194 до 31.01.2023 між Сторонами не досягнуто, у зв`язку із чим позивач звернувся із даними позовом.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Частинами 1 та 2  статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК Україин) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2  статті 11 ЦК України  передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно зі  ст. 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З огляду на встановлений  ст. 204 Цивільного кодексу України  принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм  ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі  ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч. 1  ст. 846 ЦК, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Статтею 526 ЦК України  встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною 1  статті 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1  статті 530 ЦК України  встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 1  статті 193 ГК України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст.  6,  627 Цивільного кодексу України  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України  передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі  ст. 652 ЦК України  в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України.
Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних.
Порядок судового захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів визначається законом.
Відповідно до  ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)  право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Положення статей  15,  16 Цивільного кодексу України  визначають, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Судом першої інстанції вірно встановлено та перевірено колегією суддів, що строк виконання робіт за Договором закінчився 15.12.2022, а строк дії Договору закінчився 31.12.2022.
Тобто, колегія суддів зазначає, що час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчився. Доказів досягнення сторонами домовленості про його продовження матеріали справи не містять.
У той же час зміна умов договору або його розірвання можливі виключно під час дії відповідного правочину.
Отже, як на момент постановлення спірного рішення, так і під час перегляду оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній укладений правочин, який може бути змінено в судовому порядку.
Положеннями  ст. 20 ГК України  та  ст. 16 ЦК України  визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.
Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018. у справі № 338/180/17 та від 07.11.2018. у справі № 488/5027/14-ц.
Відповідно до  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).
Виходячи з фактичних обставин справи та правовідносин, які склались між сторонами, колегією суддів встановлено, що вимога про внесення змін до Договору в частині продовження строків виконання робіт не є належним та ефективним способом захисту прав позивача.
Водночас, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстцнії, що дана позовна заява фактично спрямована не на внесення змін до договору з метою його виконання, а на усунення підстав для відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт.
Проте, як вірно вказано судом першої інстцнії, такі обставини підлягають дослідженню і встановленню при розгляді спору про стягнення з виконавця таких штрафних санкцій, і саме при розгляді такої справи будуть встановлені обставини щодо причин порушення строків за Договором, наявності вини виконавця в такому простроченні та інші обставини, що впливають на висновок суду щодо відповідальності за порушення строків виконання робіт.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Подібний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17 та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20.
На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).
У рекомендаціях Міжнародної ТПП щодо застосування форс-мажорних застережень та застережень про істотну зміну обставин (hardship) 2020 року (ICC Force Majeure and Hardship Clauses 2020), також звертається увага на різне визначення та різні правові наслідки форс-мажору та істотної зміни обставин. Розрізняються ці поняття і у Принципах УНІДРУА та Принципах Європейського договірного права.
Відтак форс-мажор (ст.617 ЦК) та істотна зміна обставин (ст.652 ЦК) є різними правовими ситуаціями, ст.652 ЦК може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору, але позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до договору за рішенням суду, чого скаржник, на переконання колегії суддів, не довів.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що внесення змін до договору за рішенням суду є виключною мірою, яка пов`язана з втручанням суду в свободу договору, господарську діяльність сторін, і таке втручання може відбуватися лише у разі виникнення значного і вочевидь несправедливого дисбалансу між інтересами сторін внаслідок зміни обставин.
У Принципах Європейського договірного права вказано, що якщо сторони не досягли згоди щодо врахування істотної зміни обставин у розумний строк, суд може припинити дію договору на дату та час, визначені судом, або змінити договір таким чином, щоб розподілити між сторонами справедливою мірою втрати та вигоди, які є результатом зміни обставин (ст.6.111).
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2  ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень. Водночас вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 03.09.2020 у справі №910/15637/19.
Зважаючи на вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку із чим судом першої інстанції цілком правомірно відмовлено у задоволенні позову.
Всім іншим доводам, наведененим скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів надано правову оцінку, проте, вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №  910/1720/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №  910/1720/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №  910/1720/23 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Август Трейд".
4. Матеріали справи №910/1720/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 24.07.2023. (після виходу суддів Гаврилюка О.М. та Суліма В.В.з відпустки)

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк