Справа № 127/12269/23
Провадження № 22-ц/801/1732/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підреза Ірина Василівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Бессараб Н. М. в залі суду в м. Вінниці, дата складення повного рішення 07 липня 2023 року, 
у цивільній справі № 127/12269/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даної позовної заяви до суду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2017 у справі № 127/18986/17 постановлено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.09.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. 
ОСОБА_1 вважає, що стягнення саме такого розміру аліментів наразі ставить його в скрутне матеріальне становище з огляду на наступні обставини. Позивач створив нову сім`ю і з 05.01.2021 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 та має на утриманні народженого у новій сім`ї сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, на його утриманні перебуває неповнолітній син дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . Факт утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб позивача, його дружини та двох неповнолітніх дітей. Також позивач ОСОБА_1 разом зі своєю новою сім`єю, у зв`язку з воєнним станом та веденням активних бойових дій на території Херсонської області втратив постійне житло, місце роботи, внаслідок чого покинув рідну домівку і переїхав у с. Берестівка Вінницької області.
Також малолітній син позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має вроджену хворобу серця, а саме перимембранозний дефект міжшлуночкової перегородки, що потребує постійних медичних оглядів, діагностик та лікування, що приводить до постійних витрат. Дружина позивача після пологів зазнала погіршення свого здоров`я, а саме преклампсію тяжкого ступеня та кольпіт, що підтверджується випискою з історії пологів №13279/2020. Коштів на лікування дружини позивача абсолютно не вистачає, вона не має змоги пройти повноцінне медичне обстеження.
Матеріальний стан позивача не дозволяє сплачувати відповідачці аліменти в розмірі 1/3 доходу зважаючи і на те, що наразі він проходить військову службу і у зв`язку з воєнним станом в країні, вимушений витрачати своє грошове забезпечення на придбання військової форми, бронежилету, іншого оптичного приладдя та речей необхідних для нормального спорядження та спроможності нести службу.
Крім того, 1/3 частки від доходу позивача у зв`язку з отриманням ним тимчасової винагороди на період воєнного стану зумовлює високу неспівмірну з реальними витратами на дітей суму, значно перевищує встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів, що має наслідком витрачання аліментів відповідачкою на власні потреби і розсуд, а не на утримання дітей.
Вищенаведені обставини і зумовили фактичні підстави для звернення до суду із цим позовом про зменшення розміру аліментів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними доказами обставини справи щодо зміни його матеріального стану, зокрема, погіршення матеріального стану, оскільки позивач перебуває на військовій службі та отримує відповідне грошове забезпечення. Крім того, позивач не надав суду належних доказів щодо розміру його щомісячного доходу станом на час звернення до суду з цим позовом, а також доказів того, що його дохід став меншим, ніж був раніше. Відповідно зменшення розміру аліментів без належних на те правових підстав, призведе до порушення прав дітей, які мають переважати над правами батьків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У липні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підреза І. В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість прийнятого рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позову.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25.07.2023 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., Матківська М. В., Міхасішин І. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.08.2023 після усунення позивачем ОСОБА_1 недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано з місцевого суду матеріали цивільної справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.08.2023 справу призначено до розгляду, який постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зміна сімейного стану (а саме наявність у позивача ще однієї малолітньої дитини та дружини на утриманні) не є самостійною достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Більше того, судом першої інстанції необґрунтовано враховані аргументи представника відповідачки щодо аналізу стану здоров`я сина та дружини. Наголошує, що позивачем надано належним чином медичні довідки, виписки та консультаційні виписки, у яких зазначено діагноз, методи та способи лікування ОСОБА_4 . Також в них вказано, що ОСОБА_4 і дотепер має проходити численні огляди у лікаря. Діагностики, курси лікування. Окремо, просить врахувати, що на даний момент, у позивача немає можливості повністю забезпечувати необхідне належне лікування та обстеження сину і дружині, у зв`язку з скрутним матеріальними становищем. Саме це і стало однією з основних підстав подання позову. Зауважує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи позивача про вимушене переміщення до Вінницької області його сім`ї та втрату житла. При цьому, у суді першої інстанції неодноразово наголошувалось представником позивача і, більше того визнавалось відповідачкою в засіданні, що її житлова та майнова ситуація значно покращилися, так як вона нещодавно отримала в спадок від своєї матері квартиру і на момент судового розгляду саме займалася оформленням права власності. Так, з інформаційної довідки № 338520347 від 10.07.2023 представник апелянта дізналася, що за відповідачкою 30.06.2023 на підставі свідоцтв про право на спадщину зареєстровано право власності на квартиру, площею 41,8 кв.м у місті Вінниці тата земельну ділянку площею 7,2871 гектарів, яка здається в оренду з виплатою орендної плати 4% від нормативної грошової оцінки в рік, тобто приносить відповідачці постійний стабільний дохід в сумі 11 445 грн. Тому просить прийняти до увагу вказану довідку і долучити її до матеріалів справи. Крім того. в судовому засіданні відповідачкою також визнавалось, що наразі вона з своєю сім`єю фактично проживає у с. Берестівка у приватному будинку. Тобто, у відповідачки нараз два житла, що підтверджує значне покращення її матеріального стану. Звертає увагу, що відсутність прямих доказів оплати позивачем спорядження, необхідного для проходження військової служби, не свідчить про їх відсутність, так як загальновідомим є той факт, що держава не надає все необхідне для проходження бойової служби. 

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У строк, визначений судом, представник відповідачки – адвокат Якименко-Шевчук Ю. О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зокрема вказує, що в даній справі, відповідно до ст. 192 СК України апелянт не довів обставин, які враховуються судом при зменшенні розміру аліментів. Крім того, подала заперечення на клопотання представника апелянта про доручення доказів – фотокопії довідки від 11.07.2023 та Витягу з реєстру нерухомого майна від 10.07.2023.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно із судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2017 у цивільній справі №127/18986/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  і ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.09.2017 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10).
05.01.2021 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , актовий запис №01, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.12).
Від вказаного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.01.2021 (а.с.18).
Крім того, теперішня дружина позивача ОСОБА_5 має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого записано ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.20).
Згідно з довідками №523-7000885021, №523-7000885547, №523-7000886875, №523-7000886219 від 20.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_5 , неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7, 15, 19, 21).
Позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 відповідно до Указу Президента України про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022. Наказ про включення до списків військової частини № НОМЕР_5 від 07.09.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою військової частини № НОМЕР_6 від 09.09.2022 (а.с.8).
Відповідно до копії виписки з історії пологів №13279/2020 ОСОБА_8 , яка була госпіталізована 16.12.2020, виписана 19.12.2020. Післяпологовий період перебігав без ускладнень, виписується у задовільному стані (а.с.23).
Також позивачем надано копії консультаційних виписок спеціаліста за 2021 рік щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з приводу його вродженої вади серця, перимембранозного дефекту міжшлуночкової перегородки (а.с.24-29).
Відповідно до копія виписки з історії хвороби №4556/21, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував з 05.07.2021 по 13.07.2021 в Інституті серця МОЗ України планово з метою проведення хірургічного лікування з діагнозом: вроджена вада серця: перимембранозний дефект міжшлуночкової перетинки. Стан після пластики перимембранозного дефекту міжшлуночкової перетинки (06.07.2021) (а.с.30).
Копія консультаційного висновку Інституту серця МОЗ України від 17.09.2021 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчить про те, що дитині встановлений діагноз: стан після пластики ДМШП 06.07.2021, результат операції добрий (а.с.31).
Відповідно до копії епікризу з історії хвороби №7860 від 12.08.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував з 07.08.2022 по 12.08.2022 на стаціонарному лікуванні у інфекційно-боксованому відділенні №2 КНП «ВОДКЛ ВОР» з діагнозом: гострий гастроентероколіт нез`ясованого генезу, важкого ступеню (а.с.33).

Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України. 
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що згідно із судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2017 у цивільній справі №127/18986/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.09.2017 і до досягнення дітьми повноліття.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що в нього змінився сімейний та матеріальний стан, в нього народилась дитина в другому шлюбі, яку він зобов`язаний утримувати, а також дружину з її неповнолітнім сином від попереднього шлюбу, його сім`я є внутрішньо переміщеними особами, а тому він не спроможний виплачувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначеному судом розмірі.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
У частині першій статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України  встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом із тим, розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2017 у цивільній справі №127/18986/17, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу – ОСОБА_4 без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та суперечитиме їхнім інтересам.
Згідно пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні, у позивача була наявна заборгованість зі сплати аліментів на двох неповнолітніх дітей, проте починаючи з січня 2023 року позивач погасив заборгованість по аліментах і сплачує аліменти справно, що не свідчить про погіршення його матеріального стану.
Крім того, суду не надано доказів, що позивач втратив постійне житло у Херсонській області, а також доказів того, що йому на праві власності чи на праві користування належало будь-яке нерухоме майно в Херсонській області та згідно пояснень представника позивача – адвоката Підрези І. В. позивач не мав і не має у власності житлового приміщення, а проживає у с. Берестівка Вінницької області у своєї рідної матері.
Оцінюючи надані позивачем довідки медичних закладів щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 та дружини ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є неналежними доказами на підтвердження факту погіршення матеріального становища позивача через їх хвороби, оскільки дані довідки не містять інформації про понесені позивачем витрати на лікування та що лікування є тривалим і потребує значних фінансових затрат. 
Дотримуючись балансу інтересів сторін щодо врахування зміни сімейного стану, місцевим судом взято до уваги, що в даному випадку змінився сімейний стан обох сторін, а не лише позивача. При цьому, сторонами не заперечувався факт, що з відповідачкою проживають і перебувають на її утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, найменші її двоє дітей народилися у 2020 році. В той же час, після ухвалення рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача народилася одна дитина, яка проживає з ним однією сім`єю.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я позивача матеріали справи також не містять.
При цьому суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.
Беручи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2017 у цивільній справі №127/18986/17, колегія суддів вважає, що за таких обставин його позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Між тим, доводи апеляційної скарги є помилковим тлумаченням законодавства, яке здійснено позивачем на свій розсуд, оскільки за положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, внаслідок чого законодавством не передбачено визначення або обмеження граничного максимального розміру аліментів, які мають стягуватись на утримання дитини, на відміну від визначення законодавцем необхідного мінімуму на утримання дитини.
З огляду на викладене, суд першої інстанції проаналізувавши докази по цій справі в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють підстави для зміни розміру аліментів, зокрема шляхом зменшення їх розміру, про що просив позивач у своєму позові, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги позивача та його представника зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, 
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підреза Ірина Василівна, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           І. В. Міхасішин 

                                                         М. В. Матківська