Постанова
Іменем  України 
 
31 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 486/1222/20
провадження № 61-7860св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року, додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року в складі судді Савіна О. І. та постанову Миколаївського апеляцінйого суду від 12 липня 2022 року в складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В., Локтіонової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача 534 653,84 грн, з яких основний борг - 389 102,00 грн; інфляційні втрати - 96 335,84грн; 3 % річних - 49 216,00 грн.
На обґрунтування вимог зазначав, що 01 жовтня 2017 року уклав зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є майнові права на одноквартирний житловий будинок на АДРЕСА_1 . Згідно пункту 3.1. договору відповідач зобов`язався здійснити оплату вартості предмета договору в сумі 80 000,00 доларів США у національній валюті України за курсом покупки долара на день оплати. Оплата вартості предмета договору повинна була проводитись частково у такі строки : 20 000,00 доларів США підлягали сплаті ОСОБА_2 з 01 жовтня по 25 грудня 2017 року; 20 000,00 доларів США - з 08 січня по 15 січня 2018 року; 20 000,00 доларів США - з 10 березня по 20 березня 2018 року. Остаточний розрахунок у сумі 20 000,00 доларів США покупець повинен внести до 15 квітня 2018 року.
Відповідач на виконання умов договору в установлені ним строки вніс два платежі по 20 000,00 доларів США. Третій платіж сплатив лише 17 серпня 2018 року, а останній - не у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 14 047,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день пред`явлення позову склала 389 102,00 грн.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 01 жовтня 2017 року, укладений між ним та ОСОБА_1 , застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на його користь 1 860 194,50 грн, сплачених на виконання договору купівлі-продажу, а також 140 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Зустрічний позов мотивований тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу майнових прав не був посвідчений нотаріально, на момент його укладення між сторонами не досягнуто згоди за всіма істотними умовами правочину, оскільки у ньому не зазначено технічні характеристики об`єкта будівництва, його площа, перелік робіт, які повинні бути виконані продавцем, технічний стан житлового будинку та кадастровий номер земельної ділянки. Договір не містить термінів виконання зобов`язання та введення об`єкта капітального будівництва в експлуатацію.
Вважає дії продавця при укладенні оскаржуваного договору шахрайськими та такими, що вчинені умисно, а сам договір укладений під впливом обману та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Він мав намір придбати майнові права на двоповерховий будинок, побудований з нових якісних будівельних матеріалів, однак продавець намагається продати майнові права на непридатну для проживання двоповерхову будівлю, побудовану з вживаних неякісних будівельних матеріалів, які несуть загрозу життю і здоров`ю людей.
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу майнових прав від 01 жовтня 2017 року у розмірі 389 102,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 96 335,84 грн, 3 % річних у розмірі 49 216,00 грн, а всього 534 653,84 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконав свої зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав, тому з нього на користь позивача за первісним позов підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором.
ОСОБА_2 після підписання оспорюваного договору не звертався до ОСОБА_1 з вимогою про його розірвання та на виконання умов цього договору сплачував грошові кошти, відтак визнав його умови.
Позивач за зустрічним позовом не довів факт введення його в оману ОСОБА_1 щодо суті вчиненого ним правочину. В момент підписання договору ОСОБА_2 отримав його примірник, а тому мав змогу ознайомитися з ним та протягом встановленого у договорі строку в односторонньому порядку відмовитися від нього.
Відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору з огляду на порушення вимог щодо його нотаріального посвідчення, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
З огляду на наведені обставини, відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 1 860 194,50 грн, сплачених на виконання договору купівлі-продажу, а також 140 000,00 грн моральної шкоди.
Додатковим рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 401,01 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 було недоплачено судовий збір з урахуванням ціни позову. Оскільки судом не в повному обсязі було вирішено питання про відшкодування судового збору, зі ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір у розмірі 401,01 грн.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2022 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року  в частині задоволення позову ОСОБА_1 та додаткове рішення цього ж суду від 05 січня 2022 року змінено.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу майнових прав станом на 15 вересня 2021 року у розмірі 411 450,00 грн, з яких: 389 102,00 грн - сума основного боргу, 22 348,00 грн - 3 % річних.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 114,00 грн судового збору за подання позовної заяви, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  - 1 924,56 грн за подання апеляційної скарги.
Апеляційний суд виходив з того, що відповідач не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за договором в частині оплати вартості одноквартирного житлового будинку, несплаченою залишилася сума у розмірі 14 047,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 389 102,00 грн, тому правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 зазначеної суми боргу
Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи вимогу про стягнення 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, не перевірив правильність такого розрахунку, який здійснюється за кожен день прострочення. З урахуванням наведеного, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 22 348,00 грн.
Сторони в оспорюваному договорі визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті - доларах США, тому помилковими є висновки суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат, оскільки норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки простроченого грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. 
ОСОБА_2 не довів, що під укладення оспорюваного договору ОСОБА_1 ввів його в оману щодо істотних умов правочину, а також що вказаний договір не відповідає вимогам статті 203 ЦК України та порушує його законні права та інтереси.
При підписанні оспорюваного договору сторони за взаємною згодою та на власний розсуд визначили його умови і порядок розрахунків. 
Пунктами 2.3.1. та 7.3. договору передбачено право покупця на розірвання договору, а також внесення до нього змін шляхом укладення відповідної додаткової угоди у простій письмовій формі. Разом з тим, ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_1 із заявами про розірвання договору чи внесення до нього змін, виконував його умови шляхом сплати грошових коштів, тому правильними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Оскільки ОСОБА_1 не змінював предмет та підстави позову, а фактично змінив розмір заборгованості із обґрунтуванням та зазначенням тих самих підстав, що і у первісному позові, не можна вважати, що позивачем подано новий позов.
У зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_2 , апеляційний суд змінив розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2022 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року, додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року  та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2022 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
На обґрунтування касаційної скарги зазначав про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Апеляційний суд не дослідив докази, які містяться в матеріалах справи, та підлягали врахуванню для повного та всебічного з'ясування обставин справи. Оспорюваний договір не містить технічних характеристик об'єкта будівництва, кадастрового номера земельної ділянки. Забудовник, ввівши його в оману, побудував спірну будівлю з дешевих вживаних матеріалів.
Дії продавця при укладенні оскаржуваного договору є шахрайськими та такими, що вчинені умисно з корисливих мотивів, а сам договір при його підписанні не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, та укладений під впливом обману.
Він звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого статтею 190 КК України.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 йому було заподіяно моральну шкоду, розмір якої, з урахуванням тривалості душевних страждань та невизнання відповідачем порушень його прав як споживача, становить 140 000,00 грн.
Заяви про уточнення позовних вимог та їх збільшення, подані позивачем за первісним позовом, прийняті до розгляду судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.
31 жовтня 2022 року справа № 486/1222/20 надійшла до Верховного Суду.
ОСОБА_1 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 01 жовтня 2017 року ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_1 (продавець) уклали договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого продавець продає, а покупець набуває майнові права на одноквартирний житловий будинок на АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1.4. договору покупець набуває право власності на майнові права у повному обсязі лише після оформлення акту приймання-передачі майнових прав. Зобов`язання продавця за цим договором вважатимуться виконаними після підписання сторонами вказаного акту.
Згідно пунктів 2.2.2., 2.2.5. зазначеного договору продавець зобов`язався передати майнові права покупцеві після повної сплати їх вартості та введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію; виконати на об`єкті капітального будівництва наступні роботи: будівництво фундаменту, стіни з цегли, покрівля двоскаткої, склопакети, облаштувати фасад, бетонну підлогу, ввести сантехнічні мережі в об`єкт капітального будівництва, систему опалювання згідно проекту, розвести та підключити електромережу згідно проекту, влаштувати зовнішнє утеплення об`єкту. 
Покупець зобов`язався сплатити повну вартість майнових прав на об`єкт капітального будівництва згідно умов цього договору та після введення об`єкта в експлуатацію і повної сплати майна прийняти від продавця майнові права на об`єкт капітального будівництва за актом прийому-передачі (пункти 2.4.1., 2.4.2. договору).
Відповідно до пункту 3.1. договору покупець зобов`язався здійснити оплату вартості предмета договору в сумі 80 000,00 доларів США у національній валюті України за курсом покупки долара на день оплати, частинами по 20 000,00 доларів США. Остаточний розрахунок у сумі 20 000,00 доларів США необхідно провести в строк до 15 квітня 2018 року.
На виконання умов договору ОСОБА_2 протягом 2017-2018 років періодично сплачував платежі та вносив їх у меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14 047,00 доларів США.
30 серпня 2018 року Управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області видано сертифікат серії МК 141182422044, в якому зазначено про відповідність закінченого будівництвом спірного об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.
13 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ОСОБА_2 лист - претензію, в якому вказував про порушення ним зобов`язання в частині остаточного розрахунку за договором купівлі-продажу майнових прав, повідомив про наявність заборгованості у розмірі 14 047,00 доларів США, запропонував її сплатити до 19 серпня 2019 року та підписати акт прийому-передачі майнових прав. Вказаний лист-претензія залишився без виконання.
 Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не впливає із змісту або характеру цих прав.
Оскільки законом не встановлено обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про те, що наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору не підлягають застосуванню до спірного правочину.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
За змістом статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
У частині першій статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Оспорюваний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов спірного правочину, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення були вільними і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, про що свідчить його підпис у договорі купівлі-продажу. Окрім того, ОСОБА_2 сплачував грошові кошти на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами факт його обману ОСОБА_1 під час укладення договору купівлі-продажу майнових прав, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним в межах заявлених позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки невиконання зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України.
Встановивши, що відповідач не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав в частині оплати ціни одноквартирного житлового будинку, несплаченою залишилась заборгованість у розмірі еквівалентному 14 047,00 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті становить 389 102,00 грн, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вказаної суми заборгованості.
Згідно з пунктом 3.1.1. у разі порушення покупцем термінів виконання зобов`язань він сплачує продавцю річні у розмірі, передбаченому статтею 625 ЦК України.
Оскільки ОСОБА_2 порушив терміни виконання зобов`язання зі сплати вартості предмета договору купівлі-продажу майнових прав, обґрунтованими є висновки про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 3 % річних у визначеному апеляційним судом розмірі.
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог та їх збільшення з порушенням норм процесуального права є аналогічними доводам апеляційної скарги, які апеляційний суд обґрунтовано спростував, тому ці доводи додаткової оцінки не потребують.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року і додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року у незмінених при апеляційному перегляді частинах та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2022 року залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року і додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року у незмінених при апеляційному перегляді частинах та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко