справа № 752/18844/21
провадження № 22-ц/824/10897/2023
головуючий у суді І інстанції Мазур Ю.Ю.
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
27 липня 2023 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича, Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного Віктора Миколайовича про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором, 
 
      ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2021 року позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С.П., Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором.
В обґрунтування позову вказував, що між Конституційним Судом України в особі Керівника Секретаріату Суду Бесчастного В.М.  і ОСОБА_1 укладено Цивільно-правовий договір № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг від 6 січня 2021 року. Між позивачем та Конституційним Судом України в особі Керівника Секретаріату Суду Бесчастного В.М. на підставі Постанови Конституційного Суду України від 24 грудня 2020 року № 36-п/2020 «Про надання згоди на оплату послуг наукового радника Конституційного Суду України» було складено акт про те, що послуги, передбачені Договором № 3 від 6 січня 2021 року, мають бути надані згідно завдань Суддів та працівників Секретаріату. Зазначав, що занедбаність і порушення умов з боку керівників Конституційного Суду України, як керівних осіб, цивільно-правового Договору № 3 від 6 січня 2021 року, який був підписаний за дорученням Суддів згідно Постанови Конституційного Суду України від 24 грудня 2020 року № 36-п/2020 «Про надання згоди на оплату послуг наукового радника Конституційного Суду України» призвела до невиконання Керівником Секретаріату, коли «Замовник зобов`язується виплатити винагороду Виконавцю відповідно до виконаних завдань», коли «Замовник зобов`язується прийняти послуги та підписати акт приймання-надання послуг за умови відсутності зауважень до обсягу та якості надання послуг, що не було проведено Керівником Секретаріату».
Враховуючи викладене, позивач з урахуванням наданих доповнень до позовної заяви, просив стягнути з рахунку Конституційного Суду України винагороду на користь позивача ОСОБА_1 , як науковому раднику Конституційного Суду України, що передбачено за умов бездоганної роботи на користь Суддів і Конституційного Суду України за період фактичного виконання обов`язків (березень - квітень 2021 рік і травень-червень 2021 рік), передбачених нормативно-дисциплінарними документами, затвердженими складом наявних Суддів і погоджених з Державним казначейством України; розглянути питання дисциплінарної відповідальності виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С.П. та Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. , які знехтували звернення позивача і залишили його без відповіді та обсяг роботи-завдань, які практично виникали із ситуації поваги і довіри до кожного Судді Конституційного Суду України; видати судовий наказ про стягнення заборгованості по виплаті винагороди позивачу і встановити контроль за його виконанням; стягнути з тимчасово виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С.П. судовий збір.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С.П., Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду  ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що дослідивши матеріали справи суд першої інстанції із посиланням на норми ЦК України встановив факт існування між позивачем та Конституційним Судом України цивільно-правових відносин в період з січня по березень 2021 року, які виникли на підставі письмового договору, та полягали у наданні позивачем послуг Конституційному Суду України та їх оплату, що підтверджується актами прийняття надання послуг, а також доказами оплати послуг, однак судом першої інстанції було проігноровано факт існування між позивачем та Конституційним Судом України цивільно-правових відносин в період з кінця березня по червень 2021 року із посиланням на те, що Цивільно-правовий договір № 3 про надання консультативних та науково- дорадчих послуг від 6 січня 2021 року діяв лише до 31 березня 2021 року, що є помилковим, адже подальші правовідносини керувалися не зазначеним договором, хоч він є аналогічним до договору, який виник між сторонами після нього.
Звертає увагу, що після 31 березня 2021 року позивач продовжував надавати консультативні та науково-дорадчі послуги наукового радника для Конституційного Суду України на аналогічних умовах, які надавались за Цивільно-правовим договором № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг: позивач продовжував готувати матеріал (предмет послуг) продовжуючи творчу роботу та користуючись технічними засобами та виділеним йому робочим місцем (кабінеті) на території Конституційного Суду України; продовжував обговорювати формат та зміст своїх послуг з представниками Конституційного Суду України, строки їх надання та вартість і строки оплати, зокрема з Керівником Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастним В.М .
Також звертає увагу на те, що в період з кінця березня по червень 2021 року ніхто жодного разу не заперечив та не поскаржився на дії позивача, щодо використання ним кабінету, технічних засобів Конституційного Суду України, користування пропуском для доступу до будівлі Конституційного Суду України, а тому виконання позивачем відповідних робіт з надання вищезазначених послуг та прийняття цього факту і сприяння їх виконанню збоку представників Конституційного Суду України свідчить про виникнення та існування цивільно-правових відносин (договору) згідно положень ст.205, 638 та 642 ЦК України.
Вважає, що істотні умови такого договору є аналогічними до тих, які передбачались в Цивільно-правовому договорі № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг від 6 січня 2021 року, єдиною різницею є форма договорів.
Наголошує на тому, що факт надання послуг в період з кінця березня по червень 2021 року зафіксований та підтверджується складеними в цей період актами приймання надання послуг, і які містяться в матеріалах справи, але які суд відхилив як докази, посилаючись на те, що вони підписані лише позивачем, ігноруючи факт ухилення представниками Конституційного Суду України їх підписувати. Вважає, що суд першої інстанції не застосував необхідні норми матеріального права, обмежившись нормами, на підставі яких встановив факт існування лише договірних відносин на підставі Цивільно-правового договору № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг від 6 січня 2021 року.
Також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції замість швидкого розгляду справи в межах строків передбачених ст.210 ЦПК України - розглядав справу протягом двох років, що є порушенням ЦПК України та Рішення ЄСПЛ.
Звертає увагу, що протягом цього часу позивач заявляв, як в усній формі клопотання про виклик відповідача-2 в якості свідка, так і  подавав письмове клопотання про виклик свідка - суддю Конституційного Суду України ОСОБА_4 , для підтвердження позовних вимог, проте, суд першої інстанції проігнорував такі клопотання.
Вважає, що суддею було порушено процедуру розгляду справи, оскільки справу було розглянуто поспіхом.
5 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Конституційного Суду України - Гребінника Ю.Л., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що договір № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг від 6 січня 2021 року виконаний, оплата проведена, сам договір діяв до 31 березня 2020 року, а його пролонгація не передбачена.
Звертає увагу, що новий договір із ОСОБА_1 не укладався, нові завдання стосовно надання консультативних та науково-дорадчих послуг перед позивачем Суд не ставив, трудових відносин між ОСОБА_1 та Судом немає, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.
Так, матеріалами справи встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 3 серпня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С.П., Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. в частині вимог про розгляд питання дисциплінарної відповідальності виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України    Головатого С.П. та Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М.та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Виконуючого обов`язки Голови Конституційного Суду України Головатого С.П., Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. в частині вимог про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором.
Позивачем також було заявлено вимоги про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по виплаті винагороди позивачу і встановлення контролю за його виконанням, однак такі вимоги не можуть бути одночасно заявлені.
Так,відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу, тобто у порядку наказного провадження.
В той же час, позивачем було подано позов, відтак розгляд справи відбувається у загальному (позовному) провадженні, що передбачає у разі задоволення вимог позову про стягнення грошових коштів видачу судового листа, а не судового наказу.
Відповідно до розділу VII ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень - це окремий вид судового провадження, який передбачає окремий процесуальний режим розгляду справи, тобто такий вид контролю є стадією провадження вже після ухвалення рішення.
Таким чином, судом першої інстанції розглядались позовні вимоги лише в частині стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором, які і підлягають перегляду апеляційним судом.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що винагороду за виконання договору Суд сплатив ОСОБА_1 у повному обсязі, сам договір діяв до 31 березня 2021 року, а його пролонгація не була передбачена. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем акт № 2 приймання наданих консультативних та науково-дорадчих послуг за цивільно-правовим договором від 6 січня 2021 року № 3 від 11 травня 2021 року та акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 3 від 6 січня 2021 року (без зазначення дати), оскільки зазначені акти підписані тільки однією стороною договору ОСОБА_1 та за межами терміну дії договору.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що Постановою Конституційного Суду України «Про надання згоди на оплату послуг наукового радника Конституційного Суду України» від 24 грудня 2020 року № 36-п/2020 уповноважено керівника Конституційного Суду України Бесчастного В.М. на підписання цивільно-правових договорів із ОСОБА_1 (доктором юридичних наук, дійсним членом (академіком) НАПрН України, заслуженим юристом України, лауреатом Державної премії у галузі науки і техніки України, державним експертом Експертної ради з юридичних наук Міністерства освіти і науки України, професором кафедри конституційного права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого) про надання консультативних та науково-дорадчих послуг Конституційному Суду України. Видатки на оплату за цим договором були передбачені у кошторисі Суду на 2021 рік.
Відповідно, між Конституційним Судом України в особі керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. і громадянином ОСОБА_1 6 січня 2021 року був укладений цивільно-правовий договір № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг.
Загальна сума винагороди за надані відповідно до умов цього договору послуги визначається відповідно до Протоколу погодження винагороди (Додаток № 1 до Договору) та становить 49 995 грн без ПДВ.
Пунктом 2.1.1. вказаного договору встановлено, що виплата винагороди здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів замовника на рахунок виконавця.
В разі затримки у виділенні бюджетних асигнувань/призупиненні Державною казначейською службою України платежів розрахунки здійснюються протягом трьох банківських днів з дати отримання замовником на свій реєстраційний рахунок бюджетних асигнувань на здійснення закупівлі/відновлення проведення платежів.
При здійсненні розрахунків сума до перерахування ОСОБА_1 визначається за вирахуванням усіх податків та зборів, що Конституційний Суд України отримує та перераховує до бюджету у порядку та розмірі, визначеному Податковим кодексом України.
Зокрема, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (підпункт 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, далі - ПК України).
Ставка податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України становить 18 % бази оподаткування, у тому числі на доходи за цивільно-правовими договорами.
При цьому відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.
Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 статті 162 ПК України, а саме: фізичні особи - резиденти (нерезиденти), які отримують доходи з джерела їх походження в Україні (підпункт 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу).
Підпунктом 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначена ставка збору - 1,5 відсотка.
Оскільки доходи у формі винагороди, отримані відповідно до умов цивільно-правового договору (контракту) фізичною особою, включаються до місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, то такі доходи підлягають оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5 %.
Згідно п. 2.2. договору визначено, виконавець зобов`язується протягом 3 (трьох) робочих днів з дня фактичного надання послуг надати замовнику для підпису акт приймання наданих послуг.
Виконавець надає послуги, а замовник сплачує винагороду за надані виконавцем послуги на підставі підписаного сторонами акта приймання наданих послуг у термін до 5 (п`яти) робочих днів з дня його підписання сторонами, за умови належного фінансування з Державного бюджету.
Пунктом 3.1. вказаного договору визначено строк надання послуг - протягом січня-лютого 2021 року. За згодою сторін строк надання послуг може бути скорочений.
Відповідно до п. 9.1. цивільно-правового договору № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання (з 6 січня 2021 року) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не пізніше ніж до 31 березня 2021 року.
Усі зміни та доповнення до договору мають юридичну силу лише за умови викладення їх у письмовій формі та підписання уповноваженими представниками сторін (п. 9.5. договору).
За ініціативою Державної казначейської служби України до договору було внесено зміни шляхом укладання додаткової угоди № 1 від 18 січня 2021 року, а саме договір доповнено додатком № 2, у якому відображені завдання для надання консультативних та науково-дорадчих послуг. Додаткова угода була підписана сторонами договору.
19 березня 2021 року між ОСОБА_1 та Судом підписаний відповідний акт № 1 приймання-надання консультативних та науково-дорадчих послуг за цивільно-правовим договором, який підписаний ОСОБА_1 та Керівником Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастним В.М. та зареєстрований і взятий на облік Державною казначейською службою України 19 березня 2021 року за № 21.
Згідно вказаного акта сторони засвідчують, що послуги за договором надані належним чином, у повному обсязі, саме ОСОБА_1 : підготовлено колективну монографічну наукову публікацію та направлено для редагування та видання обсягом 12 авт. аркушів («Новий шлях до права»); розроблено структуру юридичного посібника «Особливий порядок розгляд справ відповідальності суддів Конституційного Суду України»; проведено разом із головою Редакційної ради Вісника Конституційного Суду України (Вісник КСУ) підготовку чергового номера; підготовлено та направлено до Вісника КСУ науково-практичну статтю «Сучасні реалії у здійсненні конституційного правосуддя: теорія і практика»; разом із головою Редакційної ради Вісника КСУ забезпечено опрацювання матеріалів Вісника КСУ № 2 та 3; підготовлено та надано керівнику Секретаріату Суду науковий висновок щодо законопроекту № 4533 в першому читанні Верховної Ради України «Про процедури Конституційного Суду України»; здійснено організацію та консультативне забезпечення суддів щодо розробленого проекту колективної монографії «Сучасні проблеми конституційного права України».
Винагорода ОСОБА_1 за надані відповідно до умов договору консультативні та науково-дорадчі послуги склала 49 995 грн, в тому числі: податок з доходів фізичних осіб - 8999,10 грн, військовий збір - 749,93 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 327 ЦК України у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 905 ЦК України чітко встановлено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього права. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.
За цивільно-правовими договорами виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.
За договором надання послуг оплачується готовий результат наданої виконавцем послуги. Характерною відмінністю цих видів договорів є те, що в цивільно-правових договорах має місце рівність сторін.
Особа, яка працює за цивільно-правовим договором, не має права на оплачувану іншою стороною договору відпустку на відміну від працівника, що працює за трудовим договором, якому щорічно надається відпустка.
Цивільно-правовий договір - вид договору, який укладається відповідно до вимог не трудового, а цивільного законодавства.
За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат. Він визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (послуг), на підставі яких здійснюється їх оплата. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його рамками, метою договору є отримання певного матеріального результату. Особа, що виконує роботу на підставі такого договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, вона сама організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Пунктом шостим частини першої статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого,справедливість, добросовісність та розумність.
Так, звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що останньому не виплачено винагороди за період березень-квітень 2021 року і травень-червень 2021 року, а саме посилався на продовження виконання функцій і завдань Конституційного Суду України за договором. Тобто свої позовні вимоги позивач обґрунтовує саме наявністю договору та невиконання умов договору іншою стороною договору.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за своїм змістом укладений договір був цивільно-правовими з наведених вище підстав і оплата за надані послуги позивачу повинна була проводитися на підставі актів виконаних робіт.
Як правильно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з урахуванням перерахування до бюджету податків та зборів виплачена сума на картковий рахунок ОСОБА_1 становить 40 245,97 грн, що підтверджується платіжними дорученнями      № 58 від 19 березня 2021 року на суму 749,93 грн, № 59 від 19 березня 2021 року на суму 8 999,10 грн, № 60 від 19 березня 2021 року на суму 40 245,97 грн, № 61 від 19 березня 2021 року на суму 10 998,90 грн, оплата за які проведена Державною казначейською службою України 22 березня 2021 року.
Отже, матеріалами справи встановлено, що договір виконаний, оплата проведена, сам договір діяв до 31 березня 2020 року, а його пролонгація не передбачена. Жодних додаткових угод, якими продовжено дію договору, до матеріалів справи не надано.
Таким чином, на час розгляду справи між ОСОБА_1 та Конституційним Судом України виконані всі зобов`язання за договором.
Матеріали справи не містять доказів того, що із ОСОБА_1 укладався новий договір або відповідач ставив перед позивачем нові завдання стосовно надання консультативних та науково-дорадчих послуг.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, як докази акт № 2 приймання наданих консультативних та науково-дорадчих послуг за цивільно-правовим договором від 6 січня 2021 року № 3 від 11 травня 2021 року та акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 3 від 6 січня 2021 року (без зазначення дати), оскільки судом було правильно зазначено, що вказані акти підписані тільки однією стороною договору ОСОБА_1 .
Доказів, що сторона відповідача визнавала факт виконання указаних у цих актах робіт, матеріали справи не містять.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що після 31 березня 2021 року сторона відповідача надавала позивачеві нові завдання, які продовжував виконувати позивач, а саме надавати консультативні та науково-дорадчі послуги наукового радника для відповідача, та що відповідач ухилявся від отримання таких послуг, не підтверджені доказами.
Крім того, позивач визначив як відповідачів: Конституційний Суд України, виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України, керівника Секретаріату Конституційного Суду України.
Відповідно до приписів статті 50 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів; кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (частина перша); участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (частина друга).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Предметом позову в цій справі є стягнення грошової винагороди в розмірі 49 995 грн, а підставою для звернення до суду з такою вимогою стало невиконання умов цивільно-правового договору № 3 про надання консультативних та науково-дорадчих послуг від 6 січня 2021 року.
Договір укладено між Конституційним Судом України (замовником, відповідачем 1) в особі керівника Секретаріату Конституційного Суду України (відповідача 3) та позивачем.
Як убачається з преамбули договору, відповідач 3, укладаючи від імені відповідача 1 договір із позивачем, діяв на підставі Розпорядження Голови Конституційного Суду України Тупицького О.М. "Про делегування повноважень та узгодження організаційних питань діяльності Секретаріату Конституційного Суду України" від 2 листопада 2020 року №31/01/2020-АГ та Постанови Конституційного Суду України "Про надання згоди на оплату послуг наукового радника Конституційного Суду України" від 24 грудня 2020 року № 36-п/2020, під час ухвалення якої відповідач 2 був відсутній.
Таким чином, відповідач 2 не є: стороною договору (замовником послуг); особою, уповноваженою укласти договір від імені замовника (відповідача 1); особою, яка в будь-який спосіб була причетною до процесу погодження умов договору, надання згоди на його укладення між відповідачем 1 та позивачем.
Отже, підстави, які визначено приписами частини другої статті 50 ЦПК України, для процесуальної співучасті відповідача 2 у цій справі відсутні. Як і відсутні підстави для залучення до співучасті Керівника Секретаріату Конституційного Суду України Бесчастного В.М. , оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових коштів на підставі договору, який був укладений між позивачем та юридичною особою Конституційним Судом України.
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що "належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем".
Відповідно до п. 2.1.1. Договору виплата винагороди здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів Замовника на рахунок Виконавця.
Згідно з п. 2.5. Договору в разі затримки у виділенні бюджетних асигнувань/призупиненні Державною казначейською службою України платежів розрахунки здійснюються протягом трьох банківських днів з дати отримання Замовником на свій реєстраційний рахунок бюджетних асигнувань на здійснення закупівлі/відновлення проведення платежів.
Таким чином, виконання умов договору в частині виплати винагороди здійснюється лише за рахунок відповідача 1. А тому, позовні вимоги позивача не можуть бути звернені до відповідачів 2, 3 та задоволені за їх рахунок. Відповідно, указані відповідачі є неналежними відповідачами у справі № 752/18844/21 за позовом ОСОБА_1 про стягнення грошової винагороди за цивільно-правовим договором.
Позивач вважає, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, оскільки не було вирішено його клопотання про виклик свідка - суддї Конституційного Суду України ОСОБА_4 . 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції забезпечив реалізацію права апелянта на подання до суду апеляційної скарги, в якій він не був позбавлений можливості заявити клопотання про виклик свідків, однак позивач з відповідним клопотання до апеляційного суду не звертався.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у якому повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для цієї справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 367-368, 374-375, 381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
		
	С.О. Журба