ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 331/2155/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Жукова О.Є.)  в адміністративній справі №331/2155/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Запорізькій області лейтенанта поліції Головень Романа Миколайовича  про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:
04.04.2023 року позивач звернувся до суду  позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Запорізькій області лейтенанта поліції Головень Романа Миколайовича, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з оскарженою постановою, оскільки, на переконання позивача, поліцейський не мав права перевіряти його документи, оскільки Законом України «Про національну поліцію» чітко визначено виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу і перевірки документів, а у даному випадку жодної з цих підстав не було встановлено.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню з підстав відсутністю доказів особи, що підписала відзив на апеляційну скаргу, оскільки не вказано стосовно такої по-батькові, докази подані відповідачем не містять цифрового підпису. Також вважає підстави для зупинки поліцейським  та перевірки документів були відсутні.
Відповідач не скористався правом подання відзиву.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6737753 встановлено, що 26.03.2023 поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП у Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 при несенні служби на стаціонарному блокпосту, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, Комунарський район, вул.Очаківська, 1В, о 15 год. 51 хв. під час перевірки документів для встановлення осіб було виявлено, що водій   ОСОБА_3 керував транспортним засобом Шевроле Авео з д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Леді-С з д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на причеп Леді-С з д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п. 2.1. «ґ» ПДР України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 425,00 грн.
Позивач не погодившись із постановою, звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про правомірність оскарженої постанови.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно   п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.
За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (пп. «а»), реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) (пп. «б»), чинний страховий поліс (страховий сертифікат   Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (пп. «ґ»).
За приписами п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України (пп. «а»).
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».
Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як свідчать встановлені обставини справи, обставини зупинки транспортного засобу, виявлення ознак адміністративного правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови зафіксовані також за допомогою нагрудної камери поліцейського, копія відео долучено до матеріалів даної справи.
Також судом першої інстанції встановлено, що виявлене порушення підтверджено інформацією з відкритої бази МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування судом встановлено, що поліс на ТЗ №3815 ЗО не знайдено.
З відеозапису нагрудної камери, закріпленої на форменому одязі поліцейського, та не заперечується й позивачем, останній не пред`явив чинний поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на причеп Леді-С з д.н.з. НОМЕР_2 для перевірки на вимогу працівника поліції, посилаючись на його відсутність.
Встановлені обставини справи вказують на правомірність притягнення позивача до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Зазначене не спростовано позивачем, а отже спірна постанова прийнята правомірно.
Стосовно тверджень скаржника про відсутність на наданому суду відповідачем відеозаписі цифрового підпису, що, на думку останнього, в силу приписів ст.74 КАС України, свідчить про його недопустимість, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно ч.ч. 2-3 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Таким чином, засвідченню електронним підписом підлягають тільки електронні копії електронних доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Доводи скаржника про те, що він має право не пред`являти документи працівнику поліції, зазначені в п.2.1 ПДР України, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, колегія суддів відхиляє, оскільки  доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. 
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від  25.09.2019р. у справі №127/19283/17, 21.11.2019р. №522/22180/16-а та інших.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.  
В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення  Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2023 року в адміністративній справі №331/2155/23  – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак