Ухвала
 
11 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 462/6859/21
провадження № 61-12858ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олексіва Володимира Васильовичана постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лозинська Оксана Михайлівна, житлово-будівельний кооператив № 85, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частку у майні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати недійсним договір довічного утримання від 18 лютого 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М., за реєстровими №№ 57, 58; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 лютого 2021 року № 40616550 за ОСОБА_3 ; визнати право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 у будинку ЖБК-85.
 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Новінської Л. О. задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір довічного утримання від 18 лютого 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.  М., за реєстровими №№ 57, 58. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 від 18 лютого 2021 року № 40616550 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 .
 
У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олексів В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
Подана касаційна скарга містить посилання щодо звільнення від сплати судового збору, надавши цьому відповідні докази.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
 
Отже, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» заявник звільнений від сплати судового збору, тому додаткового вирішення дане клопотання заявника не потребує.   
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13 тощо, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Олексіва В. В. подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.?
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Залізничного районного суду м. Львова цивільну справу № 462/6859/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лозинська Оксана Михайлівна, житлово-будівельний кооператив № 85, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частку у майні.
 
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                             О. В. Білоконь

                                                                                                                        Н. Ю. Сакара