РІШЕННЯ
Іменем України

11 серпня 2023 року 
м. Київ

справа №9901/57/20
адміністративне провадження № П/9901/57/20  

Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Чиркіна С.М., 
суддів:                     Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення,

У С Т А Н О В И В:

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 (далі позивачка або ОСОБА_1 ) звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі також відповідач, ВККС або Комісія), в якому просить:
визнати протиправним та нечинним з моменту його прийняття, абзац 3 резолютивної частини рішення відповідача від 24 квітня 2019 року № 125/ко-19 про визнання судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді, в частині визнання порядку набрання чинності цим рішенням.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від                28 лютого 2020 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів: Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П.
05 березня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження у справі               № 9901/597/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання противоправним та скасування рішення.
На підставі пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ, що набрав чинності 07 листопада 2019 року, повноваження членів Комісії, зокрема її Голови, припинено.
Отже, на момент звернення позивачки із позовом був відсутній повноважний склад ВККС.
Судом вчинялись заходи з метою повного об`єктивного розгляду справи, у тому числі витребувались докази та приймались додаткові пояснення сторін.
Розгляд справи неодноразово відкладався із об`єктивних підстав, у тому числі у зв`язку з необхідністю витребувати докази. 
10 вересня 2020 року перенесено судове засідання на 22 жовтня 2020 року (в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про витребування доказів у ВККС- копії протоколу засідання від 24 квітня 2019 року).
10 вересня 2020 року судом надіслано лист до ВККС про витребування доказів.
22 жовтня 2020 року від позивачки надійшла заява про розгляд позову без її участі.
З урахуванням заяви позивачки та відсутності повноважного складу ВККС, подальший розгляд справи було вирішено здійснювати у письмовому провадженні.
21 липня 2021 року за вх. П/9901/57/20-Д8 представником позивачки подано заяву про уточнення позовних вимог.
14 липня 2023 року за вх. П/9901/57/20 -Д9, Д10 від відповідача надійшов відзив.
08 серпня 2023 року за вх. П/9901/57/20-Д11 від представника позивачки надійшла відповідь на відзив. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що рішення відповідача від   24 квітня 2019 року № 125/ко-19 у частині абзацу 3 резолютивної частини є протиправним з причин відсутності обґрунтувань та мотивів, якими керувався відповідач, ухвалюючи його.
Також ОСОБА_1 зазначила, що за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, Комісією 24 квітня 2019 року ухвалено рішення                  № 125/ко-19 про те, що вона як суддя Рівненського окружного адміністративного суду набрала 757,75 балів та відповідає займаній посаді. 
Проте, у третьому абзаці резолютивної частини зазначено, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 410 розділу IV Регламенту.
Наголошує, що копію зазначеного рішення, складеного у повному обсязі, позивачка отримала 31 січня 2020 року, після його надходження на адресу Рівненського окружного адміністративного суду.
Підставою для набрання рішенням ВККС чинності саме в такому порядку, позивачка вважає надходження 24 квітня 2019 року - у день проведення співбесіди на електронну адресу ВККС  висновку Громадської ради доброчесності «Про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики».
Цього ж числа, на засіданні колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України висновок ГРД був залишений без розгляду.
Із покликанням на підпункт 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) позивачка стверджує, що відповідач не мав підстав приймати рішення в такій редакції, оскільки висновок ГРД був залишений без розгляду у зв`язку із пропуском строку його подання. На переконання позивачки, за таких обставин у Комісії був відсутній висновок ГРД, відповідно він не міг бути прийнятим до уваги. 
Залишення колегією висновку ГРД без розгляду означає неможливість його подальшого розгляду взагалі та його врахування у межах процедури кваліфікаційного оцінювання судді на будь-якій стадії як такого, якого не існує. Більше того, в силу вимог абз.4 підпункту 4.10.1 пункту 4.10 розділу IV Регламенту (чинного на день проведення співбесіди 24 квітня 2019 року) висновок ГРД щодо судді ОСОБА_1 вважається неподаним, позаяк надісланий ГРД і отриманий Комісією в день проведення співбесіди з позивачкою.
Позивачка стверджує, що у Комісії були відсутні будь-які правові підстави для ухвалення рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки рішення про підтвердження здатності судді ОСОБА_1 здійснювати правосуддя у відповідному суді, так само як і для застосування абзацу 2 частини 1 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Також, на думку позивачки, відповідач ухвалюючи рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя, під час засідання колегії не мотивував протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання про підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини 1 статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Водночас наголошує, що висновок ГРД надійшов до Комісії із порушенням строку його подання визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку із чим позивачка була позбавлена можливості надати пояснення щодо його змісту. 
Отже, у зв`язку з пропуском ГРД строку на надання висновку від 23 квітня 2019 року до ВККС та прийняття колегією ВККС протокольного рішення від 24 червня 2019 року про залишення без розгляду висновку, у Комісії не було підстав протокольно ухвалювати рішення про порядок набрання чинності цього рішення.
В уточненій позовній заяві позивачка наголосила, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 460/2290/19 визнаний протиправним та скасований висновок Громадської ради доброчесності від 23 квітня 2019 року про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Рішення суду вступило в законну силу 10 січня 2020 року.
На думку позивачки, скасування висновку ГРД є свідченням того, що обставина, яка стала підставою для прийняття відповідачем рішення від 24 квітня 2019 року                   № 125/ко-19 про визнання судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді, в частині визначення порядку набрання чинності цим рішенням відпала. 
Стверджує, що набрання чинності рішення ВККС тільки після його підтримання не менше ніж одинадцятьма членами Комісії порушує її права і законні інтереси, є втручанням в приватне життя, оскільки, будучи суддею, і надалі вважаєтья такою, що не пройшла кваліфікаційне оцінювання судді. 
Також наголошує, що зазнає негативних наслідків через нездатність держави вчасно та законно провести професійне оцінювання щодо особи, що є суддею, і яка визнана компетентним органом - ВККС такою, що відповідає займаній посаді.
На думку позивачки, обставини щодо прийняття рішення відносно неї є відмінними від сформованої Великою Палатою Верховного Суду практики, оскільки на відміну від справи, що розглядається, негативний висновок ГРД не було скасовано в судовому порядку.
У відзиві на позов відповідач зазначив, що Комісія діяла у порядку та спосіб, визначений Законом, висловив заперечення проти позову у задоволенні якого просив відмовити. 
Щодо доводів позивачки, відповідач у відзиві наголосив, що 24 квітня 2019 року електронною поштою до Комісії надійшов документ з назвою: «Висновок про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики» (далі також висновок), затверджений 23 квітня 2019 року.
Оскільки зазначений висновок складено та подано без дотримання вимог підпунктів 4.10.1, 4.10.3 пункту 4.10 розділу IV Регламенту, колегія Комісії, врахувавши думку судді, вирішила залишити його без розгляду. Водночас, в ході проведення співбесіди з ОСОБА_1 , окрім іншого, досліджено та обговорено, інформацію, яка міститься у висновку.
Після відповіді на поставлені членами Комісії запитання та надання роз`яснення стосовно відомостей, наявних у матеріалах досьє, співбесіду було завершено.
Відповідач стверджує, що під час проведення кваліфікаційного оцінювання, Комісією додержано принцип рівності умов кваліфікаційного оцінювання щодо надання позивачці розумної можливості представляти свої знання і уміння, матеріали досьє, доповнювати, спростовувати чи уточнювати дані, що містяться у досьє, надавати усні і письмові пояснення.
Водночас зазначає, що правове регулювання спірних правовідносин свідчить про невірне тлумачення та суб`єктивне розуміння позивачкою норм, що регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді. Наголосив, що обставини спірних правовідносин вказують на відповідність проведення кваліфікаційного оцінювання позивачки вимогам Закону і Регламенту.
ВККС стверджує, що проведення та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання позивачки здійснено у відповідності до вимог Закону та визначених відповідно до нього регламентних процедур. Наголошує на відсутності порушених прав та інтересів позивачки, внаслідок чого рішення Комісії від 24 квітня 2019 року     № 125/ко-19 в частині визначення порядку набрання ним чинності є законним. 
У відповіді на відзив представник позивачки зазначив про необґрунтованість доводів відповідача.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Указом Президента України від 13 травня 2009 року № 320/2009 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду. Строк повноважень судді закінчився 13 травня 2014 року відповідно. Указом Президента України від 03 квітня 2017 року № 95/2017 «Про призначення суддів» відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 16і розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду.
Керуючись підпунктом 4 пункту 16і розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та на підставі пункту 2 частини четвертої статті 83 цього Закону, рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 було призначено кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .
На першому етапі кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 87,75 бала. За результатами виконаного практичного завдання позивачка отримала 79 балів. На етапі складення іспиту суддя загалом набрала 166,75 балів.
Відповідно до частини третьої статті 85 Закону рішенням Комісії від 12 грудня 2018 року № 313/зп-18 призначено проведення тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
Позивачка пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого було складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Рішенням Комісії від 30 листопада 2018 року № 294/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 09 липня 2018 року, зокрема, судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 та допущено її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», яку було призначено на 24 квітня 2019 року.
24 квітня 2019 року електронною поштою до Комісії надійшов документ з назвою: «Висновок про невідповідність судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики», затверджений 23 квітня 2019 року.
Зазначений висновок складено та подано до Комісії без дотримання вимог підпунктів 4.10.1, 4.10.3 пункту 4.10 розділу IV Регламенту, а саме:
- не дотримано десятиденного строку подання висновку до Комісії;
- не зазначено процедури, в межах якої надано висновок;
- не зазначено інформації щодо пояснень судді, відмови від їх надання, мотивів та підстав їх врахування або відхилення, відомостей щодо можливості судді ознайомитися з висновком;
- відсутні пояснення судді;
- інформація не підписана всіма членами Громадської ради доброчесності, які брали участь в ухваленні рішення про надання Комісії висновку.
Оскільки зазначений висновок складено та подано без дотримання вимог підпунктів 4.10.1, 4.10.3 пункту 4.10 розділу IV Регламенту, колегія Комісії, врахувавши думку судді, вирішила залишити його без розгляду. Водночас, в ході проведення співбесіди з ОСОБА_1 , окрім іншого, досліджено та обговорено, інформацію яка міститься у висновку.
24 квітня 2019 року Комісією у складі колегії із суддею ОСОБА_1 проведено співбесіду, під час якої обговорені питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження її суддівського досьє, питання щодо ефективності здійснення суддею правосуддя, майнового характеру, задекларованого майна та доходів судді та членів її сім`ї, інформацію, отриману від Національного антикорупційного бюро України та наведену у висновку ГРД. Після відповіді на поставлені членами Комісії запитання та надання роз`яснення стосовно відомостей, наявних у матеріалах суддівського досьє, співбесіду з позивачкою було завершено.
Ураховуючи вищенаведене, дослідивши суддівське досьє ОСОБА_1 , зазначену у висновку ГРД інформацію, оцінивши надані позивачкою під час проведення співбесіди усні та письмові пояснення, а також документи стверджувального характеру, Комісія у складі колегії дійшла наступних висновків.
За критерієм компетентності (професійної, особистої, та соціальної) позивачка отримала 377,75 бала.
За критерієм професійної компетентності ОСОБА_1 оцінено Комісією на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу II Положення. За критеріями особистої та соціальної компетентності позивачку було оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6-7 глави 2 розділу II Положення.
За критерієм професійної етики оціненим за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу II Положення, ОСОБА_1 набрала 190 балів. За цим критерієм позивачку оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.
За критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу II Положення, остання отримала 190 балів. За вказаним критерієм       ОСОБА_1 було оцінено Комісією на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди.
Вказані показники досліджені Комісією окремо та у сукупності, а також оцінені членами Комісії за внутрішнім переконанням відповідно до мети кваліфікаційного оцінювання.
Відтак, за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 набрала 757,75 бала, що становить більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, тому Комісія у складі колегії дійшла висновку, що позивачка відповідає займаній посаді та ухвалила 24 квітня 2019 року відповідне рішення № 125/ко-19 (далі також рішення № 125/ко-19).
В абзаці 3 рішення № 125/ко-19 зазначено, що рішення набирає чинності в порядку, визначеному абзацом третім підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту.
Рішення 125/ко-19 в частині порядку набрання його чинності є предметом спору у справі. 

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА, ОЦІНКА ДОКАЗІВ ТА МОТИВИ УХВАЛЕНОГО РІШЕННЯ
Відповідно до частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі також КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначено статтею 266 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом України від 2 червня 2016 року       № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі також Закон № 1401-VІІІ) та Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі також Закон № 1402-VІІІ) в Україні розпочалася судова реформа, яка передбачає, серед іншого, й підвищення вимог та професійних стандартів для суддівського корпусу.
Частинами першою та третьою статті 92 Закону № 1402-VІІІ визначено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначається цим Законом.
Статтею 98 цього закону встановлено, що Вищу кваліфікаційну комісію суддів України очолює Голова, який обирається пленарним складом таємним голосуванням більшістю голосів від загального складу Комісії.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VІІІ, Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить кваліфікаційне оцінювання.
Отже, у розумінні Закону № 1402-VІІІ ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України в межах повноважень, визначених цим Законом.
За час дії спірних правовідносин Верховною Радою України 16 жовтня 2019 року прийнято Закон України № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі також Закон № 193-ІХ), який набрав чинності                   07 листопада 2019 року.
Згідно із пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» означеного Закону з дня набрання ним чинності припинено повноваження обраних (призначених) членів Комісії.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою цієї норми визначено, що одним із основних принципів адміністративного судочинства є диспозитивність за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За вимогами частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Права учасників справи визначені статтею 44 КАС України, до яких у тому числі (…) належать: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, подавати докази; подавати заяви та клопотання.
На думку суду, тривалий процес формування нового складу ВККС, унеможливлював своєчасний розгляд справи із дотриманням прав учасників справи та повного об`єктивного з`ясування всіх обставин у справі. 
Водночас на виконання вимог КАС України, Суд приймав заходи щодо дотримання прав учасників справи, повного об`єктивного з`ясування обставин справи, у тому числі шляхом витребування  доказів та надання можливості учасникам реалізувати свої права. 
Рішеннями Вищої ради правосуддя від 01 червня 2023 року призначено шістнадцять членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які фактично приступили до виконання повноважень 02 червня 2023 року.
З метою дотримання наведених вимог КАС України, колегія суддів вважала за можливе та доцільне розглянути справу з урахуванням пояснень та доказів, наданих ВККС, сформованою у 2023 році.
Щодо оцінки правомірності рішення відповідача Суд звертає увагу на таке. 
Підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідних положень» Конституції України встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 1401-VІІІ відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності цим Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом.
Відповідно до мети, з якою прийнято Закон № 1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання проводиться щодо усіх суддів, які призначені або обрані без конкурсу.
Частиною першою статті 83 цього Закону передбачено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Зазначена норма не містить будь-яких виключень щодо тієї чи іншої категорії суддів.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Відповідно до положень частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
Згідно з пунктом 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пунктом 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду, відповідачем разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).
29 грудня 2017 року ВККС прийняла рішення № 140/зп-17, яким внесла зміни до Регламенту. Цим рішенням Регламент, зокрема, доповнено пунктом 4.10 розділу ІV під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності».
Так, підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту (зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 11 січня 2019 року № 6/зп-19) встановлено, що інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда).
Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів.
Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год 00 хв (о 24 год 00 хв у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди.
Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту.
У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення.
Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.
Відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту за результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
У разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону.
Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону.
Рішення про не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення.
Водночас Законом № 1402-VІІІ та Регламентом ВККС не визначений строк в межах якого приймається рішення на виконання підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту.
Суд наголошує, що згідно зі статтею 101 Закону № 1402-VIII рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у пленарному складі ухвалюється більшістю від установленого цим Законом складу Комісії. 
Отже, вищенаведений зміст положень Закону № 1402-VІІІ, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання, та окремо положень частини першої статті 88, статті 101 цього Закону в поєднанні з положеннями пункту 4.10 розділу ІV Регламенту, та зокрема підпункту 4.10.1 свідчать, що колегія ВККС може вчиняти низку дій та рішень для досягнення мети кваліфікаційного оцінювання судді. Колегія ВККС наділена повноваженнями констатувати - підтвердив чи не підтвердив суддя здатність здійснювати повноваження у відповідному суді. Під час кваліфікаційного оцінювання колегія Комісії вправі визначати впливає чи не впливає висновок ГРД або інформація цієї Ради на результат оцінювання.
Колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 01 липня 2020 року у справах                      № 9901/381/19 та № 9901/489/19, навіть за умови, коли висновок ГРД потрапив у поле зору колегії ВККС незадовго до початку проведення співбесіди із суддею та з порушенням строків його подання, що зумовило ухвалення рішення про залишення висновку ГРД без розгляду, у розумінні положень абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ це не означає, що колегія ВККС набуває можливості оцінювати, аналізувати та визначати юридичну природу цього документа, вирішувати, чи відповідає він вимогам щодо форми та змісту, встановленим законом, чи є він тією причиною (детермінантою), що зобов`язує (спонукає) колегію ВККС до ухвалення рішення стосовно суті висновку ГРД.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у зазначених постановах, законодавче визначення абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ свідчить про те, що якщо у процесі кваліфікаційного оцінювання з`являється таке правове явище чи обставина, як висновок ГРД, то тоді закон імперативно й безальтернативно визначає, коли рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає сили остаточного, а також хто, яким чином та якою кількістю голосів має підтримати таке рішення. Із цього законодавчого формулювання висновується, що саме ВККС у пленарному складі на своєму засіданні може оцінити слушність висновку ГРД й дати відповідь на інші питання, пов`язані з цим висновком, серед іншого й на ті, що стосуються не тільки змісту (суті), але й стосовно його дійсності, достовірності, об`єктивності, правдивості, дотримання форми, строку та порядку затвердження і подання.
Гіпотеза норми абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ через запровадження умови про наявність висновку ГРД щодо невідповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності передбачає диспозицію у виді подолання висновку ГРД одинадцятьма голосами членів ВККС на пленарному засіданні цього органу, яка не встановлює жодних додаткових, особливих чи конкретних умов, яким має відповідати висновок ГРД як за змістом, так і за формою, строком чи порядком його подання. Інакше кажучи, необхідність підтвердження рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді цей Закон пов`язує із самим тільки фактом негативного висновку ГРД, який у часі був поданий до моменту ухвалення колегією ВККС позитивного для судді рішення.
З вищенаведених законодавчих положень випливає також, що закон передбачає чітку процедуру кваліфікаційного оцінювання судді, а також конкретно визначає орган (Колегія ВККС), до повноважень якого віднесено констатувати підтвердив чи не підтвердив суддя здатність здійснювати повноваження у відповідному суді з визначених підпунктом 4.10.8. пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС.
Також колегія суддів наголошує, що Верховний Суд у постановах від 30 березня 2021 року у справі № 160/9844/1, від 13 травня 2021 року у справі № 826/17156/18, від            12 жовтня 2021 року у справі № 640/25314/19 дійшов висновку про те, що висновок Громадської ради доброчесності не може бути предметом судового оскарження, оскільки Громадська рада доброчесності у спірних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, а затверджуваний нею висновок щодо невідповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики не є остаточним рішенням у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді.
Отже, оцінка інформації, викладеної у висновку ГРД, належить лише до компетенції ВККС.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд критично оцінює посилання позивачки на рішення у справі № 460/2290/19 про скасування висновку Громадської ради доброчесності, як на підставу визнання протиправним рішення 125/ко-19 в частині визначення порядку та умов набрання ним чинності. Більш того станом на момент прийняття рішення 125/ко-19 від 24 квітня 2019 року не існувало рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 460/2351/19, оскільки було прийнято лише 10 грудня 2019 року.
Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення рішенням Комісії 125/ко-19 її прав та Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
Наведені події, які позивачка вважає наслідками бездіяльності відповідача, зумовлені тим, що Законом України від 06 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» припинено повноваження членів ВККС та відповідно заблоковано процедуру кваліфікаційного оцінювання судді. 
Водночас судом встановлено, що новий склад Комісії сформований лише в червні 2023 року, у зв`язку із чим питання щодо завершення кваліфікаційного оцінювання позивачки залишається невирішеним тривалий час. 
Утім, у Рішенні Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 наголошено, що «судді, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, у тому числі з причин, що не залежать від них особисто, та отримують суддівську винагороду за Законом № 2453 в редакції Закону № 192, не втратили гарантій своєї незалежності, передбачених Основним Законом України, оскільки не позбавлені статусу судді».
Зі змісту позовної та уточненої заяви убачається, що позивачка продовжує здійснювати правосуддя, відповідно отримує належну суддівську винагороду, отже не позбавлена статусу судді та гарантій, визначених законом.
Отже, у спірних правовідносинах позивачка не довела порушень її прав, які остання вважає втручанням в особисте життя.
Також Верховний Суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 9901/556/19, про недоречність посилання позивачки на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 9901/577/19, оскільки висловлені у цьому судовому рішенні висновки надано в іншій справі, стороною в якій позивачка не була та судом надавалась оцінка обставинам, відмінним від підстав та обставин у цій справі. 
Зокрема, у справі № 9901/577/19 висновок ГРД був скасований до завершення строку повноважень складу ВККС та остання, за час дії повноважного складу, не розглянула відповідні звернення позивача. 
Такий підхід суду був застосований КАС ВС у справі № 9901/84/21 та підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року.
Отже, за таких обставин Верховний Суд вважає безпідставними посилання позивачки на висновки, зроблені у справі № 9901/577/19.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цього позову.
За правилами статті 139 КАС України понесені позивачкою витрати у виді сплаченого судового збору за звернення з цим позовом до суду відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 241-243, 246, 266 КАС України, Суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення від 24 квітня 2019 року № 125/ко-19 в частині відмовити повністю.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                                С.М. Чиркін
Судді:                                                                                                    А.А. Єзеров
                                                                                                    Н.В. Коваленко
                                                                                                    В.М. Кравчук
                                                                                                    О.П. Стародуб