ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5214/23 Справа № 186/49/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кривошея  С.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року                                                
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П., 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро  апеляційну скаргу  представника Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року  у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
09 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. 
В обґрунтування посилався на те, що 10 листопада 2017 року отримав травму голови під час виконання підземних робіт, про що свідчить акт форми Н-1 від 15 листопада 2017 року.
За висновком МСЕК йому було встановлено другу групу інвалідності з 15 лютого 2018 року через трудове каліцтво та втрату 80% професійної працездатності. 
Після виявленого діагнозу встановлено, що його працездатність частково втрачена та може бути підвищена втрата працездатності, тобто він вже ніколи не одужає. Він змушений звертатись за допомогою до лікарні, медичних приладів та особливих ліків. Із-за хвороби він був змушений змінити свій звичайний уклад життя.
Внаслідок отриманої травми на виробництві, йому були заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, що належним чином має бути компенсовано.
Просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень,судові витрати по справі покласти на відповідача.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000   грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.. 
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає,що відповідач забезпечив позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом,створив безпечні і нешкідливі умови праці. В матеріалах справи відсутні докази порушення норм законодавства з охорони праці. На думку представника відповідача позивач зобов`язаний подати до суду належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог,самого згадування про фізичні та моральні страждання недостатньо. Сама по собі робота у шкідливих та небезпечних умовах не порушує прав працівника. Встановлення наявності моральної шкоди може бути встановлено лише за висновком відповідної експертизи.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 200000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з шахтою «Степова» ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та займав посаду майстра гірничого дільниці ВТБ-1.
10 листопада 2017 року з позивачем стався нещасний випадок.
Актом форми Н-1 від 15.11.2017 року встановлена вина позивача у нещасному випадку, а саме: невиконання вимог посадових обов`язків. Встановлено, що 10 листопада 2017 року о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_1 пересуваючись по східному магістральному відкаточному штреку горизонту 490 м. у районі ПК-162, підсковзнувся, втратив рівновагу і впав, при цьому захисна каска злетіла з голови. При падінні ОСОБА_1 вдарився головою об пожежно-зрошувальний трубопровід, в результаті чого отримав травму голови. 
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №176319 від 13 січня 2023 року, виданої Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, ОСОБА_1 , з 01 березня 2023 року повторно встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, строком до 10 лютого 2025 року. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом в 80% та 2 група інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.
Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті13 Закону України «Про охорону праці»  роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі   статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з шахтою «Степова» ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та займав посаду майстра гірничого дільниці ВТБ-1.
   За висновком МСЕК від  05.02.2021 року ОСОБА_1  повторно встановлено 80 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності. 
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Актом розслідування нещасного випадку за формою Н-1 від 15.11.2017 року встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідач у своїх запереченнях не посилався на те, що позивач раніше уже використав своє право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із професійним захворюванням та таких доказів суду не надав.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві підлягають задоволенню.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;  у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
     Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно керувався принципом розумності та справедливості, прийняв до уваги тяжкість захворювання, характер та обсяг страждань позивача внаслідок нещасного випадку, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, як і стан здоров`я позивача , суд врахував обставини, які вимагають в подальшому докладання зусиль для організації життя та відновлення нормального психоемоційного стану. 
Доводи про те, що позивачем не надано доказів спричинення моральних страждань є безпідставними. Суд першої інстанції правильно зазначив,що в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.
Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, що призвів до встановлення 2 групи інвалідності та втрати професійної працездатності на 80%. Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань, зокрема ступінь втрати працездатності,  глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримався засад розумності і справедливості.
Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, суд навів в рішенні відповідні мотиви.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Постановлене судом рішення   є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді  справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 200000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384  ЦПК України, апеляційний суд,-
  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"  залишити без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: