Справа № 348/1815/23 
Провадження № 22-ц/4808/1194/23 
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Надвірнянського районного суду від 14 серпня 2023 року, постановлену в складі судді Матолич В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Ухвалою Надвірнянського районного суду від 14 серпня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди вирішено передати за підсудністю Авдіївському міському суду Донецької області.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
На його думку суд дійшов помилкового висновку, що предметом спору є доходи від оренди квартири в м. Авдіївка, які виникли на підставі договору оренди житла, та вимоги про стягнення яких повинні розглядатись за місцезнаходженням майна.
Стверджує, що фактично предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної військової агресії російської федерації, яких позивач зазнав внаслідок протиправного захоплення частини території України, окупації м. Донецька та м. Авдіївки, де він проживав, переслідування українських громадян і вимушеної втечі, та втрати права володіння, користування і розпорядження особистим майном, в тому числі втрати права проживання в належній йому частині житлового будинку в м. Донецьк, упущеної вигоди від здачі в оренду квартири в м. Авдіївка та тривалого вимушеного найму житла в м. Харкові. Отже винність відповідача ґрунтується на протиправних діях у вигляді військової агресії, захопленні та тривалому утриманні частини території України, а право його вимоги виникло саме через вказані протиправні дії російської федерації.
Тому вважає, що вказаний позов відповідно до ч. 17 ст. 28 ЦПК України має розглядатися судом першої інстанції за місцем перебування позивача.
Просить скасувати ухвалу Надвірнянського районного суду від 14 серпня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина 13 статті 7 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, зокрема, просив встановити юридичний факт, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України; стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 завдані йому матеріальні збитки у розмірі 1008000,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ становить 25205,41 Євро; стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1500000,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ становить 37508,06 Євро.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що право на відповідні доходи у позивача виникло на підставі договору оренди житла (нерухомого майна), тому позов містить вимогу, яка підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України судом за місцем знаходження нерухомого майна.
Однак такий висновок суду не відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
За загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Відповідно до ч. 17 ст. 28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.
Аналіз змісту ч. 17 ст. 28 ЦПК України, в сукупності з положеннями ч. 16 ст. 28, ст. 30 ЦПК України, дає підстави для висновку, що законодавцем позови про відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення нерухомого майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, виведено у окрему категорію альтернативної підсудності, до якої правила виключної підсудності не застосовуються, незважаючи на те, що вони можуть виникати в тому числі з приводу нерухомого майна.
Верховний Суд в своїх постановах (зокрема, в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19) виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Деталі пояснила Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/5726/19, зокрема, що активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу позовних вимог позивач посилався також на те, що йому на праві власності належить квартира в м. Авдіївка Донецької області, яку він здавав в оренду, та 47/100 частини домоволодіння в м. Донецьку, в якому він разом з дружиною проживав. Однак внаслідок збройної агресії російської федерації такі доходи від здачі майна в оренду він втратив (упущена вигода), також поніс збитки від вимушеного переселення з м. Донецьк та обмеження у здійсненні права власності та користування домоволодінням в ньому, а тому просив суд стягнути такі кошти і відшкодування шкоди з відповідача. Зазначав, що, як йому відомо, квартира в м. Авдіївка пошкоджена.
Згідно копії Довідки №2690-5000594823 від 01.04.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 11).
Відтак, з огляду на предмет та підстави позову, у даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 17 ст. 28 ЦПК України, а тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування ч. 1 ст. 30 ЦПК України та передачі справи на розгляд до суду за місцезнаходженням нерухомого майна.
Враховуючи зазначене та подані докази, позивач правильно подав позов до суду за місцем свого перебування, а саме до Надвірнянського районного суду.
Направляючи справу на розгляд до іншого суду на підставі ст. 31 ЦПК України, суд першої інстанції принципу «jura novit curia» не дотримався, залишив поза увагою зазначені позивачем обставини та вимоги ч. 17 ст. 28 ЦПК України, а також не врахував правові позиції Верховного Суду щодо належності позивачу права вибору між судами, незважаючи на те, що позивач безпосередньо в позові наводив обґрунтування вибору ним альтернативної підсудності відповідно до ч. 17 ст. 28 ЦПК України.
Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Надвірнянського районного суду від 14 серпня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.
Відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Надвірнянського районного суду від 14 серпня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.