Ухвала
Іменем України 
22 вересня 2023 року
м. Київ
справа  № 754/4067/22
провадження № 51-5505 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення 
щодо нього. 
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2017 року та остаточно призначено йому покарання 
у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, 
в якій порушує питання про перегляд у касаційному порядку судових рішень, постановлених щодо нього, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 3, 4 ч. 2 та ч. 5 вказаної статті.
Згідно зі ст. 427 цього Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються найменування суду касаційної інстанції, судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання 
про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна 
із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.
Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись 
на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів 
у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. 
Однак, всупереч вищевказаному засуджений ОСОБА_4 зазначених вимог процесуального закону не дотримався.
Зокрема, скаржник в порушення вимог кримінального процесуального закону адресує свою касаційну скаргу Верховному Суду України. При цьому Законом України 
«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України 
та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України 
та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, засуджений у своїй касаційній скарзі не зазначає, які конкретно судові рішення він оскаржує. Вказане перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись 
з предметом перевірки у касаційному порядку.
Також, засуджений не наводить конкретних порушень закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржених судових рішень, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування чи зміни.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 
433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім цього, Суд акцентує увагу на тому, що вимоги до суду касаційної інстанції повинні бути сформульовані з урахуванням положень ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також, до касаційної скарги на виконання вимог ч. 5 ст. 427 КПК України взагалі 
не додано копій оскаржених судових рішень.
До того ж Суд звертає увагу засудженого, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України, касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, 
який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, 
не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції 
за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Засуджений ОСОБА_4 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», звернувся до суду касаційної інстанції 
з касаційною скаргою, проте не зазначив конкретної дати отримання ним копії судового рішення суду апеляційної інстанції, яке він оскаржує, що позбавляє Суд можливості самостійно встановити початок обрахування строку касаційного оскарження.
Отже, у разі виявлення бажання у скаржника звернутися повторно до касаційного суду, йому слід зважати на те, що з метою виконання вимог ч. 2 ст. 426 КПК України, 
він має чітко вказати, коли саме він отримав копію оскарженої ухвали апеляційного суду, та долучити відповідні дані на підтвердження цього факту.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Ураховуючи викладене, керуючись  ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків 
- п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3