ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

02 серпня 2023 року      
м. Харків

Справа № 639/23406/21      
Провадження № 22-ц/818/851/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

Учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН»,
третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН» на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року, ухвалене суддею Лисиченко С.М., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позову зазначає, що 16 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис №47235 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6 693грн. на користь ТОВ «МІОЛАН». Вказує, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушення вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки відповідачем не було надано нотаріусу пакет документів, що підтверджують безспірну заборгованість за кредитним договором, а також стягнуто заборгованість за кредитним договором, який не був нотаріально посвідчений, а укладений в електронній формі. Приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи набув стягувач право вимоги за кредитним договором у встановленому законом порядку. У нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем, зазначений у спірному виконавчому написі нотаріуса, є безспірним.

Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №47235, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., від 16.09.2020, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6693,00 гривень на користь ТОВ «МІОЛАН» та стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 8800грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року позов  ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем від 16.09.2020, зареєстрований в реєстрі за №47235 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №657010426 від 03 грудня 2019 року, укладений з ТОВ «МІОЛАН», заборгованість за період з 21 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року у розмірі 6 693грн.

12 січня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, та просив стягнути з ТОВ «МІОЛАН» на користь його довірителя витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 800грн. та судового збору в розмірі 454грн. Також просив стягнути на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 908грн. у зв`язку з тим, що його довіритель був звільнений від сплати судового збору, а тому вказані витрати відшкодовуються на користь держави.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі №953/23406/21- задоволено.
Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто ТОВ «МІОЛАН» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 800грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 454грн.
Стягнуто ТОВ «МІОЛАН» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 908грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду ТОВ «МІОЛАН» подало апеляційну скаргу в якій просить його скасувати в частині задоволеної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 8 800грн. судових витрат на правничу допомогу. При цьому, за наявності підстав для розподілу судових витрат на правничу допомогу зменшити розмір судових витрат до 0грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. 

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що договір укладений між адвокатом і позивачем не підтверджує понесені позивачем у справі витрати на правничу допомогу адвоката, як про це в оскаржуваному рішення зазначив суд першої інстанції. Іншій докази надані позивачем (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю і ордер адвоката лише засвідчують правовий статус адвоката, як представника позивача і також не підтверджує понесених позивачем у справі витрат на правничу допомогу адвоката. Відсутні документи, як підтверджують обсяг виконаних адвокатом робіт. Крім того, визначений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки додаткове рішення оскаржується лише в частині задоволених вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 800грн., тому в іншій частині додаткове рішення суду не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.

Статтею 264 ЦПК України визначені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, в тому числі - як розподілити між сторонами судові витрати (п.6 ч.1 цієї статті).

Матеріали справи свідчать, що в позовній заяві позивачем зазначалось, що орієнтований розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи складають 8 800грн. – витрати на правничу допомогу (фіксований гонорар). Крім того, у прохальній частині позовної заяви поміж іншого позивач просив суд стягнути з відповідач на його користь суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 800грн.

За таких обставин, позивачем заявлялось клопотання в порядку вимог ч.1 ст.246 ЦПК України та надавалися докази на підтвердження цих обставин, а отже з дотримання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Що стосується розгляду заяви по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч.1-3 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 1 та пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу разом із позовною заявою було надано наступні документи: договір б/н від 22.11.2021 про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №844, копію ордеру серії ХВ №000010.

Згідно п. п.3.1 договору про надання правової допомоги від 22 листопада 2021 року узгоджений сторонами розмір гонорару за цим договором є фіксованим і не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом, а отже є визначеним та становить 8 800грн. Детальний опис робіт, виконаний під час надання правової допомоги за цим Договором, адвокатом клієнту не надається.

Натомість відповідач ТОВ «МІОЛАН» заперечує проти даного розміру витрат на правову допомогу та вважає його необгрунтованим.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів звертає увагу на те, що важливість рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року, яким визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 16 вересня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню, для позивача не обмежується сумою на яку він вчинений. 

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис був звернений до виконання. 

З огляду на те, що позивач поніс би витрати на винагороду державного виконавця по виконанню зазначеного виконавчого напису, докладав би додаткових зусиль для повернення належних йому коштів у разі звернення стягнення на його доходи, доводи відповідача про те, що зазначений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 8 800грн. є не співмірним – безпідставні, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зменшення його розміру.

Враховуючи характер виконаної представником позивача роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів зі представника позивача з метою захисту інтересів свого довірителя, та значимості таких дій у справі, а також зміст умов договору про надання правової допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 8 800грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи і пропорційними предмету спору, а тому підстав для його перегляду не вбачається.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини третьої статті 137 ЦПК України, колегія суддів звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним".

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 травня 2021 року по справі №235/4969/19.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення в частині задоволених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 800грн., яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН» – залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року в частині задоволених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 800грн. – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2023 року.

Головуючий –                                                                                                               Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                      О.В. Маміна

                                                                                                                               В.Б. Яцина