КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №752/17624/22                                               Головуючий у І інстанції - Ольшевська І.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9865/2023     Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
13 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання    Линок В.О.   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду                   м. Києва від 13 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди, інших виплат, пов`язаних з незаконним відстороненням від роботи, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національного музею народної архітектури, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Національного музею народної архітектура та побуту України від 01 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з провідним екскурсоводом сектору екскурсійного обслуговування ОСОБА_1 та поновити його на посаді провідного екскурсовода сектору екскурсійного обслуговування з 01 квітня 2022 року; стягнути з відповідача на користь позивача середню зарплату за період з 01 квітня 2023 року, невиплачену премію за 2022 рік у розмірі 1 000 грн, витрати на проведення додаткового медичного огляду у розмірі 450 грн та моральну шкоду у сумі 26 800 грн.
В обґрунтування вимог позову зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15 серпня 2011 року, а саме займав посаду молодшого наукового співробітника науково-організаційного відділу екскурсій та просвіти, а з 27 лютого 2018 року був переведений на посаду провідного екскурсовода сектору екскурсійного обслуговування. 
Посилався на те, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти держави України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у країні затверджений військовий стан, який діє по теперішній час. 
Зауважував, що відповідачем був виданий наказ від 01 квітня 2022 року про призупинення дії трудових договорів з працівниками №28-А, зокрема із позивачем, у зв`язку із тим, що відповідач не має можливості забезпечити роботою, а працівник ОСОБА_1 не має можливості виконувати роботу. 
Уважав вищевказаний наказ незаконним та таким, що порушує його трудові права, оскільки, на його думку, об`єктивних підстав, які б перешкоджали відповідачу надавати позивачу роботу немає. На території м. Києва повномасштабних бойових дій не проводилось, а саме по собі затвердження військового стану не є абсолютною підставою для призупинення трудових відносин із працівниками.
На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
У мотивування вимог скарги зазначає, що відповідач не надав суду жодних господарських документів, які б підтверджували істотне зменшення фінансової спроможності відповідача, як державного підприємства, що фінансується за рахунок державних коштів.
Уважає, що цілком міг виконувати свої трудові обов`язки, а тому вважає дії роботодавця стосовно призупинення трудових відносин з ним протиправними.
Зокрема, вказує на наявність дискримінації щодо нього з боку відповідача.
Посилається на те, що має право на виплату премії за 2022 рік з нагоди Дня музеїв розміром 1 000 грн, оскільки премія носить одноразовий характер та виплачується з нагоди свята, а не за результатами успішної роботи за місяць, а відповідачем не надано суду доказів відсутності коштів на виплату такої премії.
12 червня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Зокрема, зазначив, що 01 грудня 2022 року з ОСОБА_1 поновлено дію трудового договору на посаді музейного доглядача експозиційного відділу «Полісся» за його заявою, оскільки це посада, на якій трудові обов`язки фізично значно легші, фізичний стан та стан здоров`я позивача дозволить їх виконувати.
З огляду на зазначене вказує, що фактично позовні вимоги ОСОБА_1 виконані, у зв`язку з чим останнім обрано невірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Уважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за вирішенням трудових спорів.
Зауважує, що нарахування премій є правом роботодавця, а не обов`язком та здійснюється для кожного працівника індивідуально.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним економічним реаліям, в яких відповідач опинився внаслідок збройної російської агресії, не містить ознак дискримінації по відношенню до позивача (зокрема, на які посилається позивач, як такі, що були висунуті відповідачем позивачу за станом його здоров`я, оскільки сам наказ посилання та такі обставини не має).
Оскільки не встановлено неправомірність постановленого наказу №28-А від 01 квітня 2022 року, а самим наказом визначено, що на період призупинення дії трудових договорів нарахування заробітної плати працівникам призупинено, тому підстави для стягнення середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року по день ухвалення рішення в даній справі відсутні.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої премії за 2022 рік до Дня музеїв у розмірі 1 000 грн, суд першої інстанції зазначив, що позивач з незалежних від нього підстав не виконував свої посадові обов`язки протягом певного періоду, при цьому підприємство опинилось у складній економічній ситуації через збройну агресію. Крім того, нарахування премій є правом роботодавця і здійснюється до кожного працівника індивідуально, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки у відповідача відсутній обов`язок щодо її виплати.
Відсутні підстави і для стягнення витрат по оплаті додаткового медичного огляду на вимогу відповідача в розмірі 450 грн, оскільки позивачем не наведено обґрунтування такого стягнення.
Оскільки в ході розгляду даного спору судом не встановлено порушення прав позивача, як працівника, тому підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд першої інстанції не вбачав.
Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що ОСОБА_1 з 15 серпня 2011 року перебуває у трудових відносинах з Національним музеєм народної архітектури та побуту України, зокрема наказом №129 від 15 серпня 2011 року зарахований до штату на посаду молодшого наукового співробітника науково організаційного відділу екскурсій та просвіти, а з 01 березня 2018 року був переведений на посаду провідного екскурсовода сектору екскурсійного обслуговування на підставі наказу №149 від 27 лютого 2018 року, що вбачається із довідки, наданої в.о. генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України Павелків О.Т.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та в подальшому продовжено - воєнний стан.
Загально відомим та таким, що не потребує доказування є той факт, що з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабну збройну агресію по відношенню до України, а інфраструктура та житловий фонд міста Києва зазнавали руйнувань внаслідок прямих ракетних ударів. Поряд із цим, через загрозу ракетних ударів, та у зв`язку із відсутністю транспортного сполучення, діяльність більшості підприємств була зупинена на певний період з метою збереження життя працівників та у зв`язку із неможливістю працівників прибувати до своїх місць роботи. Крім того, з початку повномасштабного збройного вторгнення російської федерації, відбувалась евакуація цивільного населення, яке проживає на території міста Київ та Київської області на захід України.
15 березня 2022 року прийнято Закон України №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», метою якого є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.
Керуючись положеннями статті 13 вказаного Закону, відповідачем був постановлений наказ №28-А від 01 квітня 2022 року про призупинення дії трудових договорів з працівниками, зокрема: трудовий договір з 01 квітня 2022 року до відновлення можливості забезпечити роботою або виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, з працівником - ОСОБА_1 , провідним екскурсоводом відділу екскурсійного обслуговування, у зв`язку із тим, що НМНАПУ не має можливості забезпечити роботою, а працівник ОСОБА_1 не має можливості виконувати роботу.
Поряд з цим, судом установлено, що 02 лютого 2021 року позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності по загальному захворюванню довічно із наданим висновком про протипоказання до надмірно психоемоційного навантаження, що підтверджено довідкою МСЕК.
Крім того, направленням на попередній медичний огляд працівника від 02 серпня 2022 року встановлено, що позивач є придатним до роботи провідного екскурсовода.
За твердження представника відповідача, позивачу пропонувались інші вакантні посади, які відповідали його освіті, досвіду роботу та стану здоров`я, однак позивач від запропонованих посад відмовився, що останнім не заперечувалось.
01 грудня 2022 року наказом №648-К відновлено дію трудового договору та допущено ОСОБА_1 , музейного доглядача експозиційного відділу «Полісся», до роботи і виконання посадових обов`язків з 01 грудня 2022 року.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачем порушено його трудові права у зв`язку з призупиненням Національним музеєм народної архітектури та побуту України трудового договору з ним на період дії воєнного стану, невиплати заробітної плати за період такого призупинення, а також невиплати премії з нагоди Дня музеїв, витрат на проведення додаткового медичного огляду та моральної шкоди.
24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон 2136-IX).
Статтею 1 Закону 2136-IX передбачено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Згідно статті 13 Закону 2136-IX (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.
Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.
З 19 липня 2022 року статтю 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. 
Так, у частині першій вказаної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
У частині другій даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові, інші персональні дані відповідних працівників.
Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників, наведених у відповідному переліку.
При цьому, умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції статті 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).
Підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до статті 13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.
Саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.
Отже, у зв`язку з викладеним, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним економічним реаліям, в яких відповідач опинився внаслідок збройної російської агресії, не містить ознак дискримінації по відношенню до позивача, зокрема, на які посилається позивач, як такі, що були висунуті відповідачем позивачу за станом його здоров`я, оскільки сам наказ посилання та такі обставини не містить, підтвердженням чого є матеріали справи, а, отже, підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування відсутні.
Оскільки під час розгляду справи не встановлено неправомірність постановленого наказу №28-А від 01 квітня 2022 року, а самим наказом визначено, що на період призупинення дії трудових договорів нарахування заробітної плати працівникам призупинено, що відповідає положенням Закону 2136-IX, тому підстави для стягнення середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року по день ухвалення рішення в даній справі відсутні.
Щодо вимог про стягнення невиплаченої премії з нагоди святкування Дня музеїв у розмірі 1 000 грн.
Положенням про порядок преміювання працівників Національного музею народної архітектури та побуту України встановлено, що преміювання працівників здійснюється на підставі виникнення певних умов, зокрема таких як якісне та своєчасне виконання посадових обов`язків та за умови наявності коштів.
Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, позивач з незалежних від нього підстав не виконував свої посадові обов`язки протягом певного періоду, при цьому підприємство опинилось у складній економічній ситуації через збройну агресію. Крім того, нарахування премій є правом роботодавця і здійснюється до кожного працівника індивідуально, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки у відповідача відсутній обов`язок щодо її виплати.
Також відсутні підстави і для стягнення витрат по оплаті додаткового медичного огляду у розмірі 450,00 грн, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідність такого стягнення, про що зазначено судом першої інстанції.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Таким чином, законодавець встановив право працівника на отримання від роботодавця моральної шкоди у разі: 1) якщо роботодавець порушив законні права працівника; 2) якщо таке порушення з боку роботодавця призвели до моральних страждань працівника, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Разом з тим, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача, як працівника, підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.
Окрім того, як встановлено під час розгляду справи та не заперечується позивачем, з 01 грудня 2022 року наказом №648-К відновлено дію трудового договору та допущено ОСОБА_1 , музейного доглядача експозиційного відділу «Полісся», до роботи і виконання посадових обов`язків з 01 грудня 2022 року.
Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції правильно зауважив, що на підставі прикінцевих положень КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Станом на день звернення до суду із указаною позовною заявою карантин на території України було продовжено до 30 квітня 2023 року.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами, зводяться до власного тлумачення позивачем норм чинного законодавства, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий                                                                                           В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Ю.О. Матвієнко 

                                                                                                                 Я.С. Мельник