справа № 362/2740/22
головуючий у суді І інстанції Марчук О.Л.
провадження № 22-ц/824/6966/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 

28 червня 2023 року                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,
за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черторижської Антоніни Павлівни на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан інгредієнти» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, -
в с т а н о в и в :
У липні 2022 року ТОВ «Еколан інгредієнти» звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т. 1 а.с. 138-139), просило суд: визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 17 листопада 2018 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований у реєстрі за № 1748, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Смоліною І.В., дата та час державної реєстрації: 17 листопада 2018 року 10:49:12, номер запису про право власності: 28970047, в частині дарування ОСОБА_1 належних ОСОБА_2 1/6 частини та 2/3 частини житлового будинку.
Позов обґрунтовано тим, що позивачем на користь ОСОБА_2 у період з травня 2017 року по червень 2018 року перераховано 610 966 грн 32 коп.
Докази укладення між позивачем та ОСОБА_2 договору, як у формі єдиного документа, підписаного сторонами, так і будь-які докази укладення договору у спрощений спосіб, які б свідчили про виникнення у позивача обов`язку сплатити ОСОБА_2 грошові кошти за послуги з доставки вантажу, за транспортні послуги, за організацію транспортних послуг, відсутні.
Грошові кошти у вказаному розмірі набуто ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.
Зазначені обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 19 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2022 року у справі № 911/1101/21 за позовом ТОВ «Еколан інгредієнти» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих 559 778 грн 73 коп.
У книзі обліку доходів за період 2017-2018 років ОСОБА_2 відобразила відомості про сплату їй позивачем коштів у сумі 610 966 грн                         32 коп.
Станом на серпень 2018 року ОСОБА_2 була власником 1/6 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
31 серпня 2018 року ОСОБА_2 листом повідомила позивача, що: «...мною виявлені помилково перераховані кошти від ТОВ «Еколан інгредієнти» (код ЄДРПОУ 34763972) в період з травня 2017 року по червень 2018 року у загальній сумі 610 966 грн 32 коп. на мій рахунок                                              № НОМЕР_1 у банку ПАТ КБ «Правекс Банк».
Вказані вище помилково зараховані кошти загальною сумою 610 966 грн 32 коп зобов`язуюсь повернути ТОВ «Еколан Інгредієнти» (код ЄДРПОУ 34763972)».
31 серпня 2018 року ОСОБА_2 була звільнена за власним бажанням з ТОВ «ЛАН-УКРАЇНА», яке є власником ТОВ «Еколан інгредієнти» (розмір частки в статутному капіталі 50%).
У пояснювальній від 31 серпня 2018 року ОСОБА_2 зазначила: «Таким чином в період з травня 2017 року по червень 2018 року помилково на мій рахунок були зараховані грошові кошти від ТОВ «Еколан Інгредієнти» зазначені помилково зараховані кошти загальною сумою 610 966 грн 52 коп зобов`язуюсь повернути ТОВ «Еколан Інгредієнти» (код ЄДРПОУ 34763972)».
ОСОБА_2 повернуто позивачу 51 187 грн 59 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 7 від 10 жовтня 2018 року та квитанцією від 10 жовтня 2018 року; прибутковим касовим ордером № 8 від 11 жовтня 2018 року  та квитанцією від 11 жовтня 2018 року.
17 жовтня 2018 року відповідачу направлена вимога від 17 жовтня 2018 року № 450.
17 листопада 2018 року на підставі договору дарування, серія та номер 1748, ОСОБА_2 подарувала своїй неповнолітній доньці ОСОБА_1 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Після відчуження указаного майна у ОСОБА_2 не залишилось майна за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачем.
Станом на момент подачі позову до суду рішення господарського суду Київської області від 19 серпня 2021 року у справі № 911/1101/21 не виконано.
ОСОБА_2 , відчужуючи у листопаді 2018 року частину нерухомого майна своїй неповнолітній доньці на підставі договору дарування, була обізнана про невиконане нею зобов`язання з повернення позивачу безпідставно отриманих від нього коштів.
Позивач вважає, що дії ОСОБА_2 щодо укладення договору дарування зі своєю неповнолітньою донькою - ОСОБА_1 були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно його частину до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів.
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року позов ТОВ «Еколан інгредієнти» задоволено.
Визнано недійсним укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 договір від 17 листопада 2018 року в частині дарування 1/6 і 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнуто на користь ТОВ «Еколан інгредієнти» з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти у сумі по 1 860 грн 75 коп. з кожного у відшкодування судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що безпідставність перерахування позивачем відповідачці ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 610 966 грн 32 коп., достовірно встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Оспорюваний договір дарування вчинено ОСОБА_2 після перерахування їй позивачем грошових коштів у період з травня 2017 року по червень 2018 року у загальній сумі 610 966 грн 32 коп., тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що волевиявлення відповідача ОСОБА_2 , як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона подарувала своїх дочці належні їй частини нерухомого майна з метою уникнення негативних правових наслідків у випадку необхідності повернення або примусового стягнення з неї безпідставно набутих нею від товариства грошових коштів, а тому відповідно до частини 1 статті 215 і частини 2 статті 234 ЦК України, існує підстава його недійсності.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Черторижська А.П. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що окремого правочину дарування 1/6 та 2/3 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не існувало.
17 листопада 2018 року вчинено тристоронній правочин дарування цілого будинку АДРЕСА_1 . Сторонами правочину є мати апелянта - ОСОБА_2 (якій належало 1/6 та 2/3 частини будинку), бабуся апелянта - ОСОБА_5 (якій належало 1/6 частини будинку), які разом подарували цілий будинок ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції не з`ясував обставину, що будинок дарувався спільною волею дарувальників, а також не з`ясував думку іншого дарувальника - ОСОБА_5 , яка була стороною правочину визнаного судом недійсним, але не була залучена до участі у цій справі.
Матеріали справи не містять доказів фіктивності оспорюваного правочину, тобто того, що ОСОБА_1 не має наміром володіти подарованим їй будинком.
Рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно перерахованих коштів набрало законної сили лише 14 лютого 2022 року, тому 17 листопада 2018 року ОСОБА_2 не могла усвідомлювати, що має обов`язок повернути грошові кошти.
До 20 липня 2022 року позивач жодним чином не цікавився нерухомим майном ОСОБА_2 та не звертався із заявами про накладення заборони його відчуження або інше обтяження.
Інші учасники, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Представник  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвокат Крикунов О.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарни та просив їх задовольнити.
Представник ТОВ «Еколан інгредієнти» - адвокат Мовчан А.О. у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
 
Колегія апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 26 жовтня 2006 року № 475-к ОСОБА_2 прийнято на посаду бухгалтера фінансового відділу до ТОВ «Лан інгредієнти» (а.с. 55 т. 1).
У період з травня 2017 року по червень 2018 року ТОВ «Еколан Інгредієнти» помилково перераховано на користь  ОСОБА_2 грошові кошти у загальній сумі 610 966 грн 32 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та копіями витягів з банківських виписок (а.с. 34-52 т. 1).
Дослідивши додані до позовної заяви платіжні доручення, колегія апеляційного суду встановила, що у всіх цих платіжних дорученнях «отримувачем платежу» вказано  юридичну особу - ТОВ «Абордаж Логістик», код отримувача 2785813601, рахунок НОМЕР_1, призначення: оплата за послуги з доставки вантажу.
З огляду на це, колегія апеляційного суду вважає, що ОСОБА_2 було відомо достовірно, що грошові кошти отримані нею, починаючи з травня                    2017 року по червень 2018 року на підставі вказаних платіжних дорученнях були отримані без достатньої правової підстави, оскільки «отримувачем платежу» вказано  юридичну особу ТОВ «Абордаж Логістик». 
Також факт помилкового та безпідставного перерахування ТОВ «Еколан Інгредієнти» на користь  ОСОБА_2 грошових коштів у загальній сумі 610 966 грн 32 коп. встановлений рішенням господарського суду Київської області від 19 серпня 2021 року у справі № 911/1101/21, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2022 року (а.с. 23-33 т. 1).
Вказане судове рішення набрало законної сили, у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі, а саме: ТОВ «Еколан Інгредієнти» та  ОСОБА_2 , а тому наявні підстави вважати, що указані обставини є преюдиційними відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України.
17 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Лан Інгредієнти» із заявою про звільнення її із займаної посади за власним бажанням (а.с. 56 т. 1).
Наказом ТОВ «Лан Інгредієнти» від 31 серпня 2018 року № 64-к звільнено ОСОБА_2 з посади бухгалтера відділу бухгалтерського обліку фінансового департаменту за власним бажанням (а.с. 57 т. 1).
Листом від 31 серпня 2018 року ОСОБА_2 повідомила ТОВ «Еколан Інгредієнти» про виявлення нею помилково перерахованих на її рахунок від ТОВ «Еколан Інгредієнти» в період з травня 2017 року по червень 2018 року коштів у загальній сумі 610 966 грн 32 коп. та зобов`язалася повернути указані грошові кошти ТОВ «Еколан Інгредієнти» (а.с. 183-184 т. 1).
Відповідно до прибуткових касових ордерів від 10 жовтня 2018 року № 7 та від 11 жовтня 2018 року № 8 ОСОБА_2 повернула ТОВ «Еколан Інгредієнти» грошові кошти на загальну суму 51 187 грн 59 коп., у графі призначення платежу зазначено: повернення ОСОБА_2 помилково перерахованих коштів через ОСОБА_6 (а.с. 58-61 т. 1)
Доказів про добровільне повернення ОСОБА_2 грошових коштів ТОВ «Еколан Інгредієнти» у розмірі 559 778 грн 73 коп. (610 966 грн 32 коп. - 51 187 грн 59 коп. = 559 778 грн 73 коп.) матеріали справи не містять.
17 листопада 2018 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (дарувальники) та ОСОБА_1 (обдарована) уклали договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 договору дарування житловий будинок належить дарувальникам на підставі: 1/6 частка ОСОБА_2 - свідоцтво про право на спадщину за законом; 2/3 частики ОСОБА_2 - свідоцтво про право на спадщину за законом; 1/6 частини ОСОБА_5 - свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 124 - 126 т. 1).
Рішенням господарського суду Київської області від 19 серпня 2021 року у справі № 911/1101/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Еколан Інгредієнти» 559 778 грн 73 коп. безпідставно набутих коштів та 8 396 грн                      68 коп. судового збору.
Тобто, станом на 31 серпня 2018 року ОСОБА_2 було достеменно відомо про те, що на її рахунок перераховано без правової підстави грошові кошти ТОВ «Еколан Інгредієнти» у сумі 610 966 грн 32 коп., що підтверджується листом ОСОБА_2 від 31 серпня 2018 року.
Рішенням господарського суду Київської області від 19 серпня 2021 року у справі № 911/1101/21 указаний лист ОСОБА_2 від 31 серпня 2018 року та прибуткові касові ордери № 7 від 10 жовтня 2018 року та № 8 від 11 жовтня 2018 року не прийнято як докази на підтвердження відповідачем її помилкового отримання грошових коштів належних позивачу, у зв`язку із відсутністю доказів того, що такий лист підписано ОСОБА_2 та саме ОСОБА_2 внесені в касу позивача як повернення помилково отриманих коштів 51 187 грн 59 коп.
Однак, апеляційний суд зауважує, що частиною 7 статті 82 ЦПК України визначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Тобто правова оцінка, надана господарським судом Київської області під час розгляду справи № 911/1101/21 відносно допустимості як доказів прибуткових касових ордерів № 7 від 10 жовтня 2018 року та № 8 від 11 жовтня 2018 року, а також листа ОСОБА_2 від 31 серпня 2018 року не є обов`язковою для Київського апеляційного суду під час розгляду справи                            № 362/2740/22.
Під час розгляду указаної справи судом першої інстанції позивачем було заявлене клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи стосовно підписання ОСОБА_2 листа і пояснювальної записки від 31 серпня 2018 року.
У заяві про призначення експертизи представник позивача посилався на заперечення відповідача щодо дійсності підписання ОСОБА_2 листа і пояснювальної записки від 31 серпня 2018 року.
Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про призначення  експертизи, судом першої інстанції правильно зазначено про те, що у цьому випадку саме на відповідача покладено обов`язок довести суду обставини на які він посилається у своїх запереченнях, у тому числі, саме відповідач має довести суду той факт, що ОСОБА_2 не підписувала вказаних документів. Проте, заперечуючи у відзиві факт підписання ОСОБА_2 листа і пояснювальної записки від 31 серпня 2018 року, відповідач не заявила клопотання про проведення відповідної почеркознавчої експертизи для доведення цього факту.
З урахуванням указаних обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для не прийняття у якості доказів листа і пояснювальної записки від 31 серпня      2018 року.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1, 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі                             № 359/1654/15?ц. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) не відступила від цих висновків та зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
В постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 501/1857/18 (провадження № 61-9514св22) вказано, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, апеляційний суд враховує те, що:
станом на 31 серпня 2018 року (дата листа ОСОБА_2 про виявлення нею помилково перерахованих на її рахунок грошових коштів) ОСОБА_2 достовірно була обізнана про те, що перераховані на її рахунок грошові кошти у сумі 610 966 грн 32 коп. набуті нею без достатньої правової підстави, а тому у неї виникло зобов`язання повернути отримані грошові кошти ТОВ «Еколан Інгредієнти»;
майно відчужене ОСОБА_2 17 листопада 2018 року на підставі безвідплатного договору майно відчужене на користь близького родича - доньки ОСОБА_1 , яка на час укладення оспорюваного договору була неповнолітньою; 
після відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 продовжує користуватися зазначеною квартирою, бути там зареєстрованою,  та у поданих нею у межах цієї справи процесуальних документах зазначає адресу подарованої квартири у графі контактної інформації, що свідчить про те, що свідчить про те, що оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (а.с. 97 т. 1).
Указані обставини свідчать про те, що зазначений правочин укладений з метою уникнення звернення стягнення на майно, належне ОСОБА_2 , тобто всупереч інтересам позивача, що вказує на наявність умислу обох сторін правочину приховати справжні наміри його укладення, а саме: вивести нерухоме майно із власності ОСОБА_2 під час існування у неї зобов`язання повернути отримані грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуті, оскільки вона отримала їх без правової підстави.
Колегія апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника.
При цьому та обставина, що станом на момент укладення оспорюваного договору рішення суду про стягнення безпідставно отриманих коштів ще не було ухвалене, не виключає тієї обставини, що такий договір направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства, оскільки обов`язок повернути безпідставно отримані кошти виник у ОСОБА_2 вже із самого моменту отримання таких коштів, а рішення суду лише надало можливість примусово стягнути такі грошові кошти з боржника.
Апеляційний суд також зауважує, що боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що до участі у справі не залучено дарувальника 1/3 частини будинку - ОСОБА_5 .
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
Оскільки позивачем порушується питання про визнання недійсним договору дарування житлового будинку лише в частині, що стосується подарованих ОСОБА_2 її доньці ОСОБА_1 1/3 та 2/3 частин будинку.
Таким чином, встановивши, що відповідач  ОСОБА_2 17 листопада 2018 року відчужила належну їй на праві власності 1/6 та 2/3 частини житлового будинку за безвідплатним договором (договором дарування) своїй на той час неповнолітній доньці, будучи при цьому обізнаною про обов`язок щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів, який не був виконаний, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що така поведінка боржника є недобросовісною та свідчить про зловживання правом, оскільки направлена на приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що в свою чергу шкодить інтересам позивача, на підставі чого дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним. 
Про наявність умислу приховати справжні наміри укладення договору дарування свідчить також і те, що після дарування належної їй частини нерухомого майна  ОСОБА_2 продовжує проживати та бути зареєстрованою у відчуженому будинку, що нею не заперечується.
Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності у зв`язку з набуттям 02 квітня 2020 року чинності Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черторижської Антоніни Павлівни залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Дата складення повного судового рішення 21 липня 2023 року.   

 
 
Головуючий                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська