ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/7467/20		
Провадження № 22-ц/821/833/23		
категорія 304000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В., 
суддів: Нерушак Л.В, Бородійчука В.Г.
секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2023 року (ухваленого під головуванням судді Борєйко О.М. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення безпідставно отриманих коштів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) про зобов`язання вчинити дії та стягнення безпідставно отриманих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 червня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDNWFC00035803553, на виконання умов якої позивачу відкрито рахунок, який використовується позивачем для отримання пенсії по інвалідності.
За період з 26 квітня 2018 року по 28 липня 2020 року відповідачем безпідставно здійснено автоматичне списання грошових коштів в сумі 8 400 гривень з пенсійної картки позивача в рахунок погашення заборгованості останньої за кредитом.
Крім того, вказує позивачка, відповідачем безпідставно стягнуто із неї за договором від 17 червня 2010 року, укладеним між АТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_1 , проценти за договором в розмірі 18 265 гривень 31 копійка та комісію в сумі 3682 гривні 27 копійок.
Посилаючись на вказані обставини, позивач змушений звертатися із вказаним позовом та просив суд постановити рішення, яким визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 ; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відкликати з Українського бюро кредитних історій інформацію про заборгованість за угодою від 17 червня 2010 року; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 15 150,56 грн безпідставно отриманих коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки позивачка своїм підписом в «Анкеті – заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» від 17 червня 2010 року та «Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 17 червня 2010 року, підтвердила, що вона повністю була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, тому доводи позивачки про безпідставне списання процентів та комісій з рахунку, відкритого згідно договору від 17 червня 2010 року, є необгрунтованими.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що списання коштів у розмірі 8400 грн відбулось не за рахунок сум пенсії, а за рахунок інших коштів, які були перераховані на даний рахунок. Крім того, суд зазначив, що банк здійснив автоматичне списання лише 6 676, 15 грн. в рахунок погашення заборгованості, а інша частина коштів в сумі 1900,32 грн. погашена позивачкою самостійно. При цьому, автоматичне погашення відбулось правомірно, оскільки за умовами кредитного договору така операція передбачена.
Також суд зауважив, що відповідачем не здійснювалось списання грошових коштів з рахунків фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , відкритих згідно умов договорів, укладених між ФОП ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк»,а списання здійснювалося в рахунок погашення заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 за договорами, укладеними між позивачем, як фізичною особою та АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що анкета-заява від 17.06.2010 року та Довідка про умови кредитування від 17.06.2010 року не містять істотних умов договору, що визначені ЦК України, зокрема розміру кредиту, строку його повернення, а тому не можуть бути належними доказами поінформованості позивачки про дійсні умови кредитування.
Суд не надав оцінки тому факту, що позивачка не надавала згоду на списання коштів з інших рахунків, зокрема, з рахунку, на який надходять соціальні виплати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала «Анкету – заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» від 17 червня 2010 року з «Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 17 червня 2010 року, що підтверджується особистими підписами останньої на вказаних документах.
Своїм підписом в «Анкеті – заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» від 17 червня 2010 року та «Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 17 червня 2010 року, позивач підтвердила, що вона повністю була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, в тому числі:
- тип кредитної лінії – відновлювальна;
- базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) – 3,0%;
- розмір щомісячних платежів ( що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7,0% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості;
- комісія за зняття готівки:
в банкоматах і пунктах видачі готівки АТ КБ «Приватбанк» – 4% від суми операції;
в банкоматах інших банків України – 4% + 5 грн./1$;
в закордонних банкоматах – 4% + 30 грн./ 1$;
- комісія за зняття власних коштів – 1% від суми операції;
- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/ 30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від суми заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, нараховується один раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам п`ять і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 гривень та більше;
- штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше, ніж на тридцять днів – 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
- процентна ставка ( в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування – UAH – 4,5%;
- комісія за безготівкови платіж у системі Internet – banking ( Приват 24) – 3% вд суми операції;
- комісія за отримання балансу на чек в банкоматах АТ КБ « Приватбанк» ( крім чеку операції зняття готівки) – 0,10 грн.
Крім того, в «Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» 17 червня 2010 року позивач зазначила та засвідчила власним підписом: «з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати аз використання кредитних коштів ознайомлена».
Вбачається, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Так, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які розміщені на сайті відповідача та на підставі яких обслуговується позивач.
Також підтвердженням приєднання позивачки до Умов та правил надання банківських послуг є користування останньою картковим рахунком та використання наданих відповідачем кредитних коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Виконання позивачкою договору також підтверджується виписками по рахунку останньої, де зазначені операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
З викладеного слідує, що своїм підписом в «Анкеті – заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» від 17 червня 2010 року та «Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 17 червня 2010 року, в яких зафіксована домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, ОСОБА_1 підтвердила, що вона повністю була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
За таких обставин доводи скаржниці про те, що Анкета-заява та Довідка про умови кредитування від 17.06.2010 року не є достатніми та належними доказами, які свідчать про поінформованість останньої з умовами кредитного договору є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Як вказує позивач в своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі, що за період з 26 квітня 2018 року по 28 липня 2020 року відповідачем безпідставно здійснено автоматичне списання грошових коштів в сумі 8 400 гривень для погашення заборгованості позивачки за кредитом за рахунок пенсії ОСОБА_1 . Позивачка вважає, що на таке списання вона своєї згоди не надавала, а тому дані кошти є такими, що безпідставно набуті банком.
Так, 30 червня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDNWFC00035803553, на виконання умов якого позивачу відкрито рахунок, який використовується останньою, в тому числі, і для отримання пенсії по інвалідності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
За п. 26.4 ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахункове-касове обслуговування, або в іншому договорі про надання банківських послуг.
У відповідності до п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 р., якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.
Відповідно до умов п. 2.1.1.3.1 кредитного договору, сторонами погоджено, що клієнт доручає банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання). Отже, умовами укладеного кредитного договору сторони погодили списання грошових коштів для виконання зобов`язань з погашення кредиту, процентів за його використання, винагороди та неустойки в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором.
Факт наявності заборгованості позивачки за наданим їй на підставі вищевказаного договору кредиту на час спірних дій відповідача сторонами не заперечується.
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, та вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 від 28 липня 2020 року про рух коштів по рахунку, відкритому за договором № SAMDNWFC00035803553 від 30 червня 2017, позивачем отримано пенсію в сумі 63 576 гривень 40 копійок, а також інші надходження на вказаний рахунок в сумі 126 972 гривні 76 копійок. Відповідачем здійснено автоматичне списання грошових коштів в сумі 6 676 гривень 15 копійок в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитом, а позивачем самостійно здійснено погашення заборгованості за кредитом на користь відповідача в сумі 1900 гривень 32 копійки, тобто позивачкою самостійно вчинено дії, направлені на погашення виниклої заборгованості.
Таким чином відповідачем було правомірно списано грошові кошти з рахунку позивача в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача безпідставно списаних грошових коштів є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, судом першої інстанцій виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2023 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення безпідставно отриманих коштів – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                        О.В. Карпенко

Судді                                                                                Л.В. Нерушак

                                                                                        В.Г. Бородійчук