ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5494/23 Справа № 213/1589/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/1589/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович, до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович,
на рішення Інгулецького районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року, 

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Р.І., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказує, що відповідач зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, у відношенні матері дитини двічі вчиняв кримінальні правопорушення, постійно вчиняє адміністративні правопорушення, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про його здоров`я та духовний розвиток, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
У зв`язку з викладеним, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Р.І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Інгулецького районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не надано оцінку тому, що відповідач не допомагає позивачу в забезпеченні його матеріально, а навпаки вчинив відносно матері дитини, з якою проживає дитина, два кримінальні правопорушення, поясненнями свідків підтверджено, що відповідач постійно відбирав у неї кошти і їй не було на що купити памперси та харчування для дитини. Тобто, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Також зазначає, що відповідач є боржником за 33 виконавчими провадженнями про керування транспортними засобами в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння не маючи права керування транспортним засобом, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його антисоціальну поведінку, і, відповідно негативний вплив на розвиток дитини. 
Також посилається, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, не вмотивував рішення в цій частині, що також є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. 
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Максимов Р.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.
Інші учасники судового розгляду не з`явились в судове засідання, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Максимова Р.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Р.І., підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано переконливих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, байдужого ставлення до його волі або негідної поведінки по відношенню до дитини. Дійшовши висновку, що докази ухилення відповідача від сплати аліментів теж відсутні, відповідач відбуває покарання за вироком суду і не має можливості утримувати сина, а при цьому стороною позивача не заперечується факт надання допомоги позивачу матір`ю відповідача за його особистим проханням, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цілому. 
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.
Вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
З 28 серпня 2020 року відповідач відбуває покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)», як вказано в довідці ВП, початок строку 21.03.2020 року, закінчення строку – 21.09.2023 року.
Згідно з наданими стороною позивача інформацією з Єдиного реєстру боржників, на час подання позовної заяви у відношенні відповідача в Єдиному реєстрі боржників наявні 32 виконавчих провадження, з яких 20 – про стягнення штрафів у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення; 4 – про стягнення судового збору; 8 – про стягнення коштів на користь держави.
За відомостями, наданими органами внутрішніх справ на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, відповідач тричі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, протягом 2019-2020 років 24 рази притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126, 130 КУпАП.
Із наданої медичними закладами інформації, за медичною допомогою до лікаря-нарколога ОСОБА_2 не звертався, один раз знаходився на стаціонарному обстеженні в психоневрологічному диспансері у 2013 році по направленню РВК, в подальшому за медичною допомогою не звертався.
Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вирішив вважати недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що прийняв відповідне рішення за №236 від 19 жовтня 2022 року.
У вказаному рішенні зазначено, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, планує приймати участь у вихованні та утриманні сина. Докази свідомого та злісного ухилення батька від участі у вихованні дитини та нехтування батьківськими обов`язками, що є підставою для застосування до нього такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відсутні.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. 
Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
В статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
В даній справі суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що позивачкою не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його сина і умисне ухилення від їх виконання.
В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Той факт, що на час розгляду справи малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає окремо від батька, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Згідно з частиною 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення обґрунтовано врахував рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради, згідно з яким докази свідомого та злісного ухилення батька від участі у вихованні дитини та нехтування батьківськими обов`язками відсутні. 
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
В даному випадку, суд першої інстанції, вирішуючи спір, врахував, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, позивач не довів підстав, визначених частиною 1 статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними.
Доводи апеляційної скарги у зазначеній частині аналогічні доводам, зазначеним у позовній заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини апеляційний суд виходить з наступного.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно ч. 1 ст. 15 СК України, ст. 180 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, у тому числі і щодо обов`язку утримувати дитину. Такий обов`язок матері, батька відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Оскільки у справі встановлено, що батько дитини з позивачем та сином не проживає, то відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі за вибором позивача (матері) разом з яким проживає дитина.
Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня подачі заяви.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд не врахував, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановивши, що ОСОБА_2 тривалий час проживає окремо від сина, суд помилково відмовив у задоволенні позову у цій частині.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в даній частині.
В частині відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України з підстав наведених вище в даній постанові.
Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та того, що позивачка звільнена від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави суму судового збору в розмірі 992,40 гривень, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору в розмірі 1488,60 гривень, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович, задовольнити частково.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович, до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини  скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович, до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 992,40 гривень, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 гривень, а всього 2 491 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста