ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 серпня 2023 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/5812/21
провадження № 22-ц/4809/692/23 

            Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
        
головуючого судді: Дуковського О.Л.
суддів: Мурашка С.І., Письменного О.А.
з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 листопада 2022 року, у складі головуючого судді Іванової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, - 

В С Т А Н О В И В : 

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказував, що мати з 14 березня 1996 року і до дня смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою.
Позивач зазначав, що починаючи з 2006 року він постійно проживав і проживає за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою КП «ЖЕО №1» за № 1130 від 25 червня 2021 року.
Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складалася із 1/2 частки вищевказаної квартири та отримав разом із братом свідоцтво про право на спадщину за законом.
Відповідно до договору дарування від 02 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-219, ОСОБА_3 (брат позивача) подарував йому свою 1/4 частку вищевказаної квартири. 
При оформленні спадщини дізналися, що приймають в спадщину квартиру не повністю, а лише 1/2 частки, яка належала матері.
В подальшому стало відомо, що іншим власником квартири був ОСОБА_4 , який проживав та був зареєстрований в цій квартирі з 14 березня 1996 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Це був співмешканець матері, вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а позивачу не було відомо, що він може бути співвласником квартири і мати за життя про це не повідомляла.
Зазначав, що спадкоємці ОСОБА_4 відсутні.
Як вбачається з технічного паспорту на квартиру, виданим 1996 року, ОСОБА_2 була єдиним власником вказаної квартири. І вони з братом завжди вважали, що матір є єдиним власником. 
Посилається на те, що з 2006 року постійно проживає у квартирі та користується квартирою в повному обсязі без будь-яких обмежень.
Просив:
визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Посилається на те, що починаючи з 2006 року по 2018 рік він не знав і не міг знати, що є інший власник майна, тобто протягом 12 років він не знав, що володіє чужим майном.
Вказував, що на час звернення із даним позовом до суду йому стало відомо про те, що власник частини квартири помер і спадщину після нього ніхто не прийняв.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про частковое її задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на відсутність підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 344 ЦК України.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.
Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Суд першої інстанції послався на те, що власник 1/2 частини квартири   АДРЕСА_2 є відомим це є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За життя ОСОБА_4 не відмовився від свого права власності на належне йому майно, а тому відсутні підстави для застосування ст. 344 ЦК України.
Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі, а позивачу було відомо, що 1/2 квартири належить ОСОБА_4 .
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.03.2003 НОМЕР_1 (а.с. 15).
Спадкові відносини регулюються ЦК України,  Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.
Як встановлено, спадщина після смерті  ОСОБА_4  відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ,  тобто під час дії ЦК УРСР, а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлої.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.         Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.
Одночасно норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила Книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.
Враховуючи те, що спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України з 01 січння 2004 року та після смерті спадкодавця протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини ніхто спадщину не прийняв, то відповідно до статті 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства перейшло до держави.
Таким чином майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , а саме 1/ 2 частина квартири АДРЕСА_2 за відсутності його спадкоємців стало автоматично державним майном.
Таким чином, титульним володільцем майна, що належало ОСОБА_5 , з моменту його смерті є держава, а тому Управління комунальної власності Кропивницької міської ради є неналежним відповідачем у даній справі.
Матеріали справи не містять даних про те, що держава відмовилася від спадкового майна чи передала його в оперативне управління органу місцевого самоврядування. 
Крім того, як вбачається із відзиву на позовну заяву відповідач посилався на те, що Управління комунальної власності Кропивницької міської ради не є належним відповідачем у справі, а спірне майно належить державі.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
З урахуванням вищенаведеного правового регулювання та правового висновку ВП ВС, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

09.08.2023 - складено постанову. 

Головуючий суддя:                                                         О.Л. Дуковський

Судді:                                                                                 С.І. Мурашко

               О.А. Письменний