УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
16 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 443/1519/22
провадження № 51-4862ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 
- адвоката ОСОБА_5 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 
26 червня 2023 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень та встановлені судами обставини
За вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням
на строк 1 рік 6 місяців з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ч. 1 
ст. 76 КК.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2023 року вирок місцевого суду залишив без зміни.
За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду,  ОСОБА_4 26 жовтня 
2022 року в період з 20:56 по 21:03, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», що за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів, вул. Шашкевича, 13, в умовах воєнного стану, таємно викрав пляшку настоянки лікерної вартістю 268,08 грн без ПДВ, та булочку вартістю 6 грн без ПДВ. Після цього, ОСОБА_4 із викраденим майном, не оплачуючи за нього, пройшов повз касові зони магазину, покинув його, тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду магазину «Рукавичка» на загальну суму 274,08 грн.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції змінити та перекваліфікувати дії  ОСОБА_4 з ч. 4 на ч. 1 ст. 185 КК. Вказує, що суди обох інстанцій не врахували обстановку та територію вчинення підзахисним злочину (Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів), яка не є тимчасового окупованою, та на ній не відбуваються бойові дії чи відключення світла тощо. 
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються та не заперечуються. 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги про неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 4 ст. 185 КК, зокрема, недоцільність застосування стосовно нього кваліфікуючої ознаки крадіжки «в умовах воєнного стану».
Так, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року 
№ 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 № 2212-ІХ року) з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення злочину.
Законом України від 3 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 185, 186, 187, 189, 191 КК, вчинені в умовах воєнного стану.
Відповідно до таких змін крадіжка, вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК, за що у санкції статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
При цьому кваліфікація за ч. 4 ст. 185 КК не передбачає такого тлумачення та кваліфікуючої ознаки як вчинення крадіжки з використанням умов воєнного стану або вчинення її на певній території України, де проводяться бойові дії.
Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин, 
які учасниками судового провадження не оспорювались, крадіжку засуджений 
ОСОБА_4 вчинив 26 жовтня 2022 року у м. Жидачів, Стрийського району, Львівської області, тобто на території України під час дії воєнного стану.
Таким чином висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, що дії засудженого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати саме як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану є обґрунтованим. 
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема й щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК, немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга захисника не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 червня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                               ОСОБА_3