ПОСТАНОВА 
іменем України

25 липня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/5236/20
провадження № 22-ц/4809/836/23 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач -    ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2023 року у складі судді Кулінки Л.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2017 року. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до змісту рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 04 вересня 2019 року у справі №405/989/19, яке набрало законної сили, а також висновку Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 14 червня 2019 року №2933/49-05-24 за поданням Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, було вирішено питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 . Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 03 березня 2020 року у справі №405/7608/20, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 січня 2019 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Додатковим рішенням у цій справі вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у сумі 2000,00 грн, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи з 18 січня 2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_7. Позивач у цій справі зазначав, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього стану дитини. Згідно з довідкою Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відповідач аліменти не сплачує та станом на липень 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 41692,75 грн. По даному факту Кропивницьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області 17 червня 2020 року відносно відповідача зареєстроване кримінальне провадження №12020120020004007 щодо злісного ухилення від сплати аліментів. Позивач зазначав, що відповідач покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини позивач виконує сам, без участі та підтримки відповідача, малолітня дитина знаходиться повністю на його утриманні.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2023 року позовну заяву задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Яшан Ю.Б., надали відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (т.2 а.с.71-77).
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Іващенко І.Ю. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.
ОСОБА_1 та його представник адвокатка Яшан Ю.Б. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, у судове засідання свого представника не направила. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Направила заяву про розгляд справи без участі свого представника (т.2 а.с.94). Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, щобатьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) від 18 серпня 2018 року серії НОМЕР_1 , виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №534 (т.1 а.с.5).
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 жовтня 2018 року по справі № 405/6089/18 шлюб, зареєстрований Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 29 березня 2017 року, актовий запис № 163, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (т.1 а.с.7-8).
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 04 вересня 2019 року по справі №405/989/19 ОСОБА_2 відмовлено у визначенні місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-18).
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 03 березня 2020 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2019 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.19-21). Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання до досягнення дитиною - ОСОБА_3 трьох років у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 18 січня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.22-23).
Як свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданий Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), від 21 липня 2020 року №216 станом на липень 2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 41692,75 грн (т.1 а.с.25-26).
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження 12020120020004007 за фактом злісного ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів (т.1 а.с.27).
На підтвердження доводів позовної заяви стороною позивача надано довідку Державного навчального закладу №31 (Ясла-садок) «Берізка» про те, що з травня місяця 2019 року вихованням ОСОБА_3 займається батько - ОСОБА_1 . Хлопчик завжди доглянутий, охайно вдягнений, активний, життєрадісний, спілкується з однолітками та дорослими, розвивається згідно свого віку. Батько достатньо приділяє уваги вихованню та розвитку дитини. Дитина охоплена увагою та любов`ю. ОСОБА_2 у дитсадку не бачили (т.1 а.с.28).
Судом також встановлено, що згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою проживання матері дитини (т.1 а.с.126).
Відповідно до довідки від 08 січня 2020 року №106, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організації №2 «Міської ради міста Кропвиницького» ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , 2017 року народження, проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.33).
Під час розгляду справи суду першої інстанції було надано висновок Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради від 09 листопада 2021 року №5852/49-05-24, відповідно до якого спеціалістами Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради ОСОБА_2 неодноразово роз`яснювались її батьківські права та обов`язки, порядок визначення, спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним, надавався перелік документів, необхідних для вирішення цього питання. Однак, документів ОСОБА_2 не надала, на неодноразові запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини для розгляду питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Зазначені обставини органами опіки розцінювались як ухилення ОСОБА_2 від виховання та утримання дитини та доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.168-170).
Заперечуючи проти задоволення позову сторона відповідача надала характеристики з місця свого проживання адресою: АДРЕСА_2 , від 09 грудня 2019 року та від 08 червня 2021 року, згідно з якими громадянка ОСОБА_2 проживає постійно з малолітньою донькою ОСОБА_8 та бабусею. За період проживання виявила себе виключно з позитивної сторони, завжди допомагала сусідам, ввічлива. Приділяє належну увагу і турботу щодо розумового розвитку дочки, допомагає бабусі. Скарг від сусідів не надходило. У пияцтві, сварках або бійках не помічена. За свідченням сусідів працьовита та товариська (т.1 а.с.115, 117).
Судом першої інстанції також досліджено акти обстеження квартири АДРЕСА_2 від 08 червня 2021 року та від 24 грудня 2019 року на предмет житлово-побутових умов ОСОБА_2 , відповідно до яких стан житла нормальний, кімнати сухі,світлі. В квартирі виконаний косметичний ремонт, в наявності побутова техніка (т.1 а.с.116, 118).
Відповідачем надано до суду першої інстанції довідку Департаменту інформатизації Мінстерства внутрішних справ України №2139573500280270260, згідно з якою за обліками МВС громадянка ОСОБА_2 станом на 30 травня 2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, незанятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с.119).
Згідно з свідоцтвом про шлюб від 17 березня 2021 року серії НОМЕР_2 Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Дніпро) 17 березня 2021 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис №116. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_1 , дружини: ОСОБА_9 (т.1 а.с.164).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування одного з заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, враховуючи встановлений факт відсутності належного виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню дитини, належного матеріального забезпечення. 
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 164 СК України  мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними та коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічний висновок викладено у  постанові Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 654/1409/19 .
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зокрема, у пункті 54 та пункті 58 наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.  Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач не вживав жодних заходів щодо виправлення ситуації, отримавши відмову суду у визначенні місця проживання малолітнього сина разом з нею, у подальшому таке рішення не оскаржила.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 пояснювала, що позивач у грудні 2018 року фактично викрав у неї дитину, якій був рік, у цивільній справі №405/989/19 за її позовом про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з нею судом було відмовлено у задоволенні позову і дитина продовжує проживати з позивачем, який не надає їй можливості бачитися з дитиною.
На підтвердження цих обставин стороною відповідача були надані докази неодноразових звернень до директорки ДНЗ №31 «Берізка» про можливість відвідувати дитину у дитячому закладі, до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, до ГУ Національної поліції у Кіровоградській області, до суду з приводу визначення місця проживання дитини. 
Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького листом про розгляд звернення від 03 грудня 2019 року №5915/49-05-24 повідомив ОСОБА_2 про те, що згідно з ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України до суду був наданий відповідний висновок органу опіки та піклування, який ґрунтується, у тому числі, на акті оцінки потреб від 11 квітня 2019 року №445, виданому Кропивницьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, згідно з яким встановлено наявність складних життєвих обставин, ознаками яких с безвідповідальне батьківство. Разом з тим відповідно до висновку оцінки потреб сім?ї від 11 квітня 2019 року №446, виданого КМЦСССДМ, складні життєві обставини відсутні. За місцем проживання батька створені необхідні умови для розвитку дитини (т.1 а.с.132).
Головним управлінням національної поліції в Кіровоградській області Національної поліції України листом від 17 грудня 2019 року №К-1332/04/25-2019 ОСОБА_2 роз`яснено, що законних підстав обмежувати побачення ОСОБА_2 з сином колишній чоловік не має, тому у випадку його перешкоджання зустрічам рекомендовано звертатись до поліції для фіксації подібних фактів (т.1 а.с.138).
Оскаржуване рішення суду ґрунтується фактично на висновку Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 09.11.2021 №5852/49-05-24, який вважав за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 з тих підстав, що дитина проживає з батьком, умови проживання є задовільними. Також зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.09.2019 позовну заяву ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з нею її позов залишено без задоволення та судом встановлено, що у сім`ї ОСОБА_2 наявні ознаки безвідповідального батьківства (т.1 а.с.169-170).
Разом з тим, аналізуючи зміст рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.09.2019 по справі 3405/989/19 слід зазначити, що судом обставини безвідповідального батьківства ОСОБА_2 не встановлювалися. Суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, дійшов висновку, що на час розгляду справи проживання малолітньої дитини з батьком відповідає найкращим її інтересам. При цьому судом було відзначено, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, а ОСОБА_2 не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною (т.1 а.с.141-143).
Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, як що він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.
Проаналізувавши висновок Органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав колегія суддів вважає його необґрунтованим та таким, що не містить беззаперечних підстав для позбавлення матері батьківських прав відносно дитини. Висновок фактично ґрунтувався на рішенні комісії з питань захисту прав дитини від 13 жовтня 2021 року, яке судом першої інстанції взагалі не досліджувалося, не було досліджено документів та матеріалів, на основі яких робився зазначений висновок. Колегія суддів також звертає увагу, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.
Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 зайняла пасивну позицію під час розгляду даної справи та не з`являлась у судові засідання, хоча була належними чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, апеляційний суд вважає також помилковими, оскільки згідно з ордером від 01 листопада 2022 року Серії ВА №1041614 відповідачу під час розгляду справу надавалась правнича допомога адвокатом Гіріч Ю.П., а тому відповідач законно скористався своїм правом, визначеним ч.1 ст.58 ЦПК України. (т.1 а.с.246).
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
ОСОБА_2 неодноразово надавала до суду письмові пояснення по суті справи (т.1 а.с.108-147, 171-178, 181-233).
Крім того, судом першої інстанції явка відповідача у судове засідання обов`язковою не визнавалася
Висновки місцевого суду про відсутність допустимих та достатніх доказів створення нею, або хоча б намагання створити належні умови, необхідні для нормального життя та розвитку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на думку колегії суддів взагалі не стосуються предмету даного спору щодо позбавлення батьківських прав, а спір щодо визначення місця проживання дитини вже вирішено судом по справі 405/989/19.
У судовому засіданні апеляційного суду на запитання колегії суддів «З якою метою позивач хоче позбавити батьківських прав ОСОБА_2 .?», позивач пояснив, що він із новою дружиною ОСОБА_9 хоче створити повноцінну сім`ю і остання має намір усиновити малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Колегія суддів виходить з того, що судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав матері щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.
При розгляді даної справи судом не встановлено винної поведінки відповідача, а саме, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.  
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався, у тому числі, на ч.4 ст.155 СК України, за якою ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Разом з тим, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Отже позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Сам факт наявності заборгованості одного із батьків зі сплати аліментів не є самостійною підставою для позбавлення його батьківських прав. 
Слід зазначити, що на утриманні відповідачки є ще одна малолітня дитина - дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.124), яку ОСОБА_2 виховує самостійно. 
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з зазначеним вище ухвалене судом першої інстанції судове рішення не може вважатися законними та обґрунтованими і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З позивача на користь відповідача підлягає стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання позовної заяви та апеляційної скарги по справі у загальному розмірі 2102 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького, про позбавлення батьківських прав відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_5 ) на користь  ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 серпня 2023 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді        О.Л. Карпенко

               С.І.Мурашко